ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2877/23	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді С.В. Іванчук
Р.В. Міліціанов,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Монтажник-Львів" б/н від 23.03.2026 року (вх. № 01-05/876/26 від 24.03.2026 року)
на рішення Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 року (суддя О.З.Долінська; повне рішення складено 02.03.2026 року)
у справі № 914/2877/23
за позовом:Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до відповідача-1: Державного підприємства Міністерства оборони України "Монтажник-Львів" (надалі ДП "Монтажник-Львів")
до відповідача-2: Приватного підприємства "ЖК Континент" (надалі (ПП "ЖК Континент")
про: визнання недійсним договору,

за участю:
від прокуратури: Бучко Р.В. (посвідчення №077936 від 29.05.2023 року);
від позивача: Тіщенко А.В. (самопредставництво юридичної особи);
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
27.09.2023 року керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ДП "Монтажник-Львів" та ПП "ЖК Континент" про визнання недійсним договору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.07.2021 року між ДП «Монтажник-Львів» в особі Голови ліквідаційної комісії Чубенка Олександра Миколайовича та ПП «ЖК Континент» в особі директора Свірського Володимира Ігоровича, укладено Договір про будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул. Січинського, 32а.
На думку прокурора, спірний договір укладено без проведення конкурсу, особою, яка не є Замовником будівництва житла для військовослужбовців та не має повноважень від Замовника укладати такий договір. Також, вказує на те, що в сукупності з обставинами відсутності у підписанта договору повноважень на вчинення таких дій, а також за відсутності погодження щодо укладення договору від Міністерства оборони України на укладення такого договору та без проведення конкурсу, свідчить про порушене у спірних правовідносинах право держави в особі Міністерства оборони України у зв`язку з фактичною передачею земель оборони під забудову всупереч передбаченому законодавством порядку на користь приватного суб`єкта господарювання.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 року у справі №914/2877/23 задоволено позов. Визнано недійсним з моменту укладення договір про будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул. Січинського, 32а, укладений 16.07.2021 між ДП "Монтажник-Львів" в особі Голови ліквідаційної комісії Чубенка Олександра Миколайовича та ПП "ЖК Континент". Стягнуто з ДП "Монтажник-Львів" на користь Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону 1342,00 грн понесених витрат на сплату судового збору. Стягнуто з ПП "ЖК Континент" на користь Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону 1342,00 грн понесених витрат на сплату судового збору.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 16.07.2021 року між ДП «Монтажник-Львів» в особі Голови ліквідаційної комісії Чубенка Олександра Миколайовича та ПП «ЖК Континент» в особі директора Свірського Володимира Ігоровича укладено Договір про будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул. Січинського, 32а.
В преамбулі договору зазначено, що він укладається на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями».
На виконання умов договору, ДП «Монтажник-Львів» подано документацію до Львівської міської ради, на підставі якої ухвалою Львівської міської ради від 23.08.2023 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Д. Січинського, 32а з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків.
Місцевим господарським судом констатовано, що як вбачається з долученого до матеріалів справи Статуту ДП «Монтажник-Львів», статут не наділяє ДП «Монтажник-Львів» функціями та повноваженнями замовника будівництва житла для військовослужбовців.
Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій згідно умов оспорюваного договору планується будівництво житлового комплексу належить до земель оборони і має законодавчо визначені обмеження щодо її використання та розпорядження.
В оскаржуваному рішенні зазначено, що Міністерство оборони України не було проінформовано про укладення такого договору та, відповідно не погоджувало його укладення.
Суд першої інстанції зазначив, що спірний договір про будівництво житлового комплексу за адресою: м. Львів, вул. Січинського. 32а від 16.07.2021 року укладено без проведення такого конкурсу, особою, яка не є Замовником будівництва житла для військовослужбовців та не має повноважень від Замовника укладати такий договір.
Місцевим господарським судом констатовано, що у голови ліквідаційної комісії ДП «Монтажник-Львів» Чубенка Олександра Миколайовича були відсутні повноваження на укладення спірного договору. В сукупності з обставинами відсутності у підписанта договору повноважень на вчинення таких дій, а також за відсутності погодження щодо укладення договору від Міністерства оборони України на укладення такого договору та без проведення конкурсу, наведене свідчить про порушене у спірних правовідносинах право держави в особі Міністерства оборони України, у зв`язку з фактичною передачею земель оборони під забудову, всупереч передбаченому законодавством порядку на користь приватного суб`єкта господарювання.
З урахуванням наведеного, суд зазначив, що договір від 16.07.2021 року про будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул. Січинського, 32а, укладений головою ліквідаційної комісії ДП «Монтажник-Львів», порушує інтереси держави в особі Міністерства оборони України, не відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, оскільки вчинений без належних повноважень на його укладення та з порушенням вимог чинного законодавства, а тому в силу ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 року у справі №914/2877/23 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що конкурс щодо відбору виконавців робіт з будівництва багатоквартирного житлового будинку у м. Львів, по вул. Січинського, 32а на конкурсних засадах було проведено 28.05.2021 року конкурсною комісією, положення про яку та її склад було затверджено керівником відповідача-1 03.05.2021 року. Вказує на те, що згідно з протоколом №1-06/21 засідання конкурсної комісії вирішено визначити ПП «ЖК Континент» переможцем конкурсу з відбору виконавця для будівництва житлового комплексу за адресою м. Львів, вул.Січинського, 32а на земельній ділянці загальною площею 1,1 га. Стверджує, що листом від 23.06.2021 року, до якого було долучено всі матеріали, що стосувались організації та проведення конкурсу, про проведення конкурсу та його результати було невідкладно проінформовано Міністерство оборони України. Заявляє, що у відповідь на зазначений лист від 23.06.2021 року було отримано відповідь від позивача, зі змісту якого вбачається, що позивач погоджує забудову земельної ділянки у м. Львів, по вул. Січинського, 32а. З врахуванням вказаного скаржник зазначає, що про погодження позивачем умов проведеного конкурсу було проінформовано відповідача-2, після чого 16.07.2021 року було укладено оспорюваний договір, у якому було дотримано всі конкурсні умови, а також в повній мірі враховано інтереси позивача. В апеляційній скарзі апелянт вказує про обізнаність позивача з діями скаржника по проведенню конкурсу та укладення за його результатами оспорюваного договору. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не застосовано ст. 92 та 241 ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і це призвело до неправильного вирішення справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Зокрема зазначає, що апелянт ні в апеляційній скарзі, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції не надав жодних пояснень щодо того, на якій правовій підставі особа, яка наказом МО України призначена ліквідатором ДП «Монтажник- Львів» (Чубенко О.М.), і до повноважень якої входило виключно дії щодо ліквідації підприємства, могла створити якусь «конкурсну комісію», ініціювати проведення конкурсу і т.д. Вказує, що жодна з цих дій не охоплювалася повноваженнями ліквідатора, а отже усі подальші дії, які вчиняла так звана «конкурсна комісія» були нелегітимні. Заявляє, що ДП "Монтажник-Львів" не було і не є уповноваженим на проведення конкурсів щодо відбору виконавців робіт з будівництва багатоквартирних будинків від імені Міністерства оборони. Зазначає, що ліквідатор Чубенко О.М., призначений наказом Міністра оборони № 111 від 06.04.2020 року, був уповноважений лише на проведення дій щодо ліквідації підприємства та подання пропозицій Міністерству оборони щодо подальшого використання майна.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. В поданому відзиві підтримує позицію та доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу прокурора.
У судовому засіданні прокурор та представник позивача заперечили проти доводів скаржника з підстав, зазначених у відзивах на апеляційну скаргу.
Відповідачі не забезпечили участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення відповідачів з датою, часом та місцем розгляду справи №914/2877/23, суд встановив таке.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 року відкладено розгляд справи №914/2877/23 на 15.06.2026 року о 10 год 00 хв.
12.05.2026 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів відповідачів в підсистемі ЄСІКС "Електронний суд", що підтверджується довідкою відповідального працівника суду.
Отже, суд вчинив дії щодо належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи №914/2877/23.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності відповідачів.

Обставини справи
Як видно із наявних у справі копій документів, 16.07.2021 року між ДП «Монтажник-Львів» в особі Голови ліквідаційної комісії Чубенка Олександра Миколайовича (Сторона-1) та ПП «ЖК Континент» в особі директора Свірського Володимира Ігоровича (Сторона-2) укладено Договір про будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул. Січинського, 32а.
Укладаючи зазначений договір, голова ліквідаційної комісії Чубенко О.М. керувався наказом Міністра оборони України про його призначення на посаду голови ліквідаційної комісії (наказ № 111 від 06.04.2020 року про внесення змін до наказу № 416 від 18.08.2015 року) та статутом ДП «Монтажник-Львів».
Окрім того, в преамбулі договору зазначено, що він укладається на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та постанови Верховної Ради України від 06.05.2014 року № 1238-VII.
В пункті 1.1.4 договору визначено, що Об`єкт (Об`єкт будівництва) - це житловий комплекс, будівництво якого планується на земельній ділянці, що розташована за адресою м. Львів, вул. Січинського,32а, а також будь-які інші інженерно-технічні споруди та комунікації, безпосередньо з ним зв`язані.
У відповідності до пункту 1.1.5 договору земельна ділянка – частина земної поверхні, розташована за адресою: м. Львів, вул. Січинського,32а, площею 1,1 га, яка належить Стороні 1 на праві постійного землекористування відповідно до Ухвали Львівської міської ради № 2254 від 28.04.2005 року.
Пунктом 2.1 договору визначено, що відповідно до умов цього договору Сторона-1 та Сторона-2 зобов`язалися збудувати Об`єкт згідно з проектно-кошторисною документацією за адресою: Львів по вул. Січинського, 32а.
Згідно із пунктом 2.2 договору для реалізації вказаного договору Сторона-1 передає, а Сторона-2 приймає частину функцій Замовника. Обсяг прав та обов`язків, що передаються Стороні-2 для виконання функцій Замовника будівництва об`єкта визначена цим договором.
Відповідно до пункту 2.4 договору фінансування будівництва здійснюється Стороною-2. Джерелом фінансування будівництва об`єкта є кошти Сторони-2 та залучені кошти фізичних та юридичних осіб. У разі залучення коштів фізичних чи юридичних осіб Сторона-2 діє виключно від свого імені та приймає на себе всі ризики невиконання або неналежного виконання зобов`язань перед такими особами.
За положеннями пункту 2.5 договору у разі залучення Стороною-1 коштів фізичних та юридичних осіб на фінансування будівництва до підписання цього Договору, Сторона-1 діє виключно від свого імені та приймає на себе всі ризики невиконання або неналежного виконання зобов`язань перед такими особами, та здійснює розрахунки з такими фізичними та юридичними особами виключно за рахунок власних коштів або належної йому, відповідно до пункту 7.1 цього договору, частки.
Згідно із пунктом 3.1 договору об`єктом забудови є земельна ділянка за адресою: м, Львів, вул. Сочинського, 32а площею, 1,1 га, яка належить Стороні 1 на праві постійного користування.
За змістом пункту 3.2 договору Сторона-1 зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, забезпечити державну реєстрацію права користування земельною ділянкою, визначену пунктом 1.1.5 цього Договору з цільовим призначенням земельної ділянки, яке дозволить сторонам реалізувати умови цього Договору, у тому числі здійснювати її забудову, а також утримувати і обслуговувати завершений будівництвом об`єкт.
Відповідно до пункту 3.3 договору право користування земельною ділянкою внаслідок виконання цього Договору не переходить до Сторони-2. Сторона-2 має право використовувати будівельний майданчик відповідно до вимог законодавства України у сфері містобудування на підставі договорів капітального будівництва, укладених в рамках цього договору.
Розділом 4 Договору визначено права та обов`язки його сторін. Зокрема, Сторона 2 приймає на себе виконання частини функцій замовника будівництва об`єкта.
Згідно із пунктом 4.3.5 договору Сторона-1 зобов`язана передати Стороні-2 будівельний майданчик на період будівництва протягом 3-х робочих днів з дати державної реєстрації права користування земельною ділянкою та підписання сторонами відповідної додаткової угоди та забезпечити Стороні-2 можливість вільного, безперервного і безперешкодного доступу на будівельний майданчик з метою виконання умов цього договору.
Пунктом 4.7 договору передбачено, що сторони домовились, що з моменту підписання цього договору Сторона-1 передає Стороні-2 майнові права на 100% Об`єкта будівництва, у т.ч. майнові права на об`єкти інвестування в об`єкті будівництва для подальшого відчуження та подальшої передачі фізичним та юридичним особам.
Також пунктом 4.8 договору унормовано, що підписанням цього договору Сторона-1 надає згоду на укладання Стороною-2 відповідного договору (договорів) з будь-якою фінансовою установою для залучення коштів фізичних та юридичних осіб - майбутніх власників об`єктів інвестування.
Строки виконання робіт, порядок розрахунків та частки сторін в об`єкті, визначено в розділах 5-7 Договору.
Згідно з пунктом 7.1 договору сторони домовились, що за виконання частини функцій Замовника, Сторона-1 отримує у власність частину Об`єкта у вигляді окремих квартир, яка складається з 10% загальної площі квартир цього Об`єкта. Міністерство оборони України після введення Об`єкта будівництва в експлуатацію отримує у власність частину Об`єкта у вигляді окремих квартир у розмірі 100% частки, визначеної абзацом першим цього пункту. Частка Сторони 2 становить 90% загальної площі квартир та 100% площі допоміжних вбудованих приміщень Об`єкта будівництва.
За доводами прокурора на виконання умов договору, ДП «Монтажник-Львів» подано документацію до Львівської міської ради, на підставі якої ухвалою Львівської міської ради від 23.08.2023 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків.
Копія вказаної ухвали Львівської міської ради від 23.08.2023 року наявна у матеріалах справи.
Також у позові прокурор зазначив, що вказана земельна ділянка відноситься до категорії земель оборони та надана оборонному відомству під розміщення та постійну діяльність військових частин рішенням Виконкому Львівської міської ради № 3-с від 08.02.1985 року та ухвалою Львівської міської ради № 2254 від 28.04.2005року.
Копії вказаного рішення та ухвали наявні у матеріалах справи.
Прокурором додано до позовної заяви копію наказу №416 від 18.08.2015 року про ліквідацію ДП «Монтажник-Львів».
За змістом пункту 3 вказаного наказу голова ліквідаційної комісії уповноважений лише на вчинення дій, пов`язаних з припиненням діяльності підприємства та повинен надати Міністерству оборони України пропозиції щодо подальшого використання майна підприємства разом з ліквідаційним балансом.
Також матеріали справи містять копію статуту ДП «Монтажник-Львів».
До відзиву на позовну заяву відповідачем додано копію протоколу засідання конкурсної комісії на визначення виконавця робіт з будівництва багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул. Січинського, 32а №1-06/21, затвердженого головою ліквідаційної комісії ДП "Монтажник-Львів" О.М. Чубенком, згідно якого ПП "ЖК Континент" визначено переможцем конкурсу на визначення виконавця робіт з будівництва житлового будівництва на земельній ділянці за адресою: м. Львів, вул. Січинського, 32а загальною площею 1,1 га.
Також до відзиву додано копію листа №5038196 від 15.07.2021 року, підписаного заступником начальника Головного управління майна та ресурсів полковником Ярославом Борисенко (у листі зазначена довіреність Міністерства оборони України від 12.03.2021 року №220/170/Д), яким погоджено забудову земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Січинського, 32а з обов`язковим врахуванням інтересів Міністерства оборони України.
Аудиторським звітом №526/27 від 29.12.2022 року встановлено, що укладання головою ліквідаційної комісії Олександром Чубенком договору про будівництво багатоквартирного житлового будинку у 2021 році на земельній ділянці, закріпленої за підприємством, здійснено з перевищенням повноважень (без дозволу Міноборони), що ставить під сумнів правомірність правочину.
Листом від 25.08.2023 року № 30.54/02-2760ВИХ-23 прокурором повідомлено Міністерство оборони України про виявлені порушення та намір представництва інтересів держави в суді у формі звернення з даним позовом. Зокрема у листі зазначено, що у прокуратурі відсутня інформація щодо вжиття уповноваженим органом заходів, спрямованих на захист порушених інтересів держави у спірних правовідносинах.
Також листом від 26.09.2023 року №30.54/02-3215ВИХ-23 прокурором з викладенням виявлених порушень вказано, що голова ліквідаційної комісії ДП "Монтажник-Львів", укладаючи спірний договір, перевищив свої повноваження, чим заподіяно шкоди інтересам держави у вигляді загрози вибуття з володіння держави основних фондів та земельної ділянки військового містечка.
В поданому позові прокурором зазначено, що вказаний договір укладено без проведення конкурсу, особою, яка не є Замовником будівництва житла для військовослужбовців та не має повноважень від Замовника укладати такий договір.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення у цій справі з позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Щодо представництва прокурором інтересів держави
Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
У відповідності до абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч. 3 ст.129 Конституції України).
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Для представництва інтересів держави в особі компетентного органу прокурор має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів держави.
Порушення інтересів у даних спірних відносинах полягає у незаконній, всупереч волі держави передачі земельної ділянки із земель оборони як основного багатства українського народу під забудову приватній фірмі без додержання інтересів держави. Таким чином, держава, в особі Міністерства оборони України, позбавлена свого законного права вирішувати, яким чином використати цю земельну ділянку, яку установу, чи підприємство, чи військову частину розмістити на ній, що в умовах війни, систематичних ракетних обстрілів є критично важливим для захисту країни від зовнішньої агресії.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обгрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про оборону України» Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.
У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи.
Враховуючи те, що Міністерство оборони України є органом управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони, безпосередньо приймає рішення про утворення, ліквідацію та реорганізацію підприємств, установ і організацій Збройних Сил України, а тому вказаний орган військового управління є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Враховуючи предмет та підстави позову суд зазначає, що спори, які виникають внаслідок незаконного користування земельними ділянками військових частин, установ Збройних Сил України призводять до порушення інтересів держави у сфері оборони та зачіпають інтереси всього Українського народу, що у відповідності до вимог ст. 131і Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді.
У цій справі судом встановлено, що Листом від 25.08.2023 року № 30.54/02-2760ВИХ-23 прокурором повідомлено Міністерство оборони України про виявлені порушення та намір представництва інтересів держави в суді у формі звернення з даним позовом. Зокрема у листі зазначено, що у прокуратурі відсутня інформація щодо вжиття уповноваженим органом заходів, спрямованих на захист порушених інтересів держави у спірних правовідносинах.
Також листом від 26.09.2023 року №30.54/02-3215ВИХ-23 прокурором з викладенням виявлених порушень вказано, що голова ліквідаційної комісії ДП "Монтажник-Львів", укладаючи спірний договір, перевищив свої повноваження, чим заподіяно шкоди інтересам держави у вигляді загрози вибуття з володіння держави основних фондів та земельної ділянки військового містечка.
За вказаних обставин апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони дотримав вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо здійснення представництва в суді законних інтересів держави, належним чином обґрунтував порушення інтересів держави в особі Міністерства оборони України та необхідність їх захисту.

Щодо суті спору
Згідно із частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У цій справі суд встановив, що 16.07.2021 року між ДП «Монтажник-Львів» в особі Голови ліквідаційної комісії Чубенка Олександра Миколайовича (Сторона-1) та ПП «ЖК Континент» в особі директора Свірського Володимира Ігоровича (Сторона-2) укладено Договір про будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул.Січинського, 32а.
У відповідності до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, при укладенні договору такий не повинен порушувати положення законодавства.
Закон чітко визначає, що підставою для визнання недійсним договору є недодержання в момент вчинення такого договору положень законодавства, зокрема статті 203 ЦК України.
За встановленими у цій справі обставинами, укладаючи спірний договір, голова ліквідаційної комісії Чубенко О.М. керувався наказом Міністра оборони України про його призначення на посаду голови ліквідаційної комісії (наказ № 111 від 06.04.2020 року про внесення змін до наказу № 416 від 18.08.2015 року) та статутом ДП «Монтажник-Львів».
Окрім того, в преамбулі договору зазначено, що він укладається на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та постанови Верховної Ради України від 06.05.2014 року № 1238-VII.
Проте, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів», статут не наділяє Державне підприємство «Монтажник-Львів» функціями та повноваженнями замовника будівництва житла для військовослужбовців.
Розділ 8 Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» «Ліквідація, реорганізація підприємства» та наказ Міністра оборони України № 416 від 18.08.2015 «Про ліквідацію державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» не надавали повноважень голові ліквідаційної комісії Чубенку О.М. одноособово розпоряджатися земельними ділянками підприємства, укладати договори в інтересах Міністерства оборони України, у тому числі щодо будівництва житла для військовослужбовців.
За змістом пункту 3 наказу №416 від 18.08.2015 року про ліквідацію ДП «Монтажник-Львів» голова ліквідаційної комісії уповноважений лише на вчинення дій, пов`язаних з припиненням діяльності підприємства та повинен надати Міністерству оборони України пропозиції щодо подальшого використання майна підприємства разом з ліквідаційним балансом.
Пунктом «ж» частини 1 статті 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Аналогічне поняття земель оборони наведено також і у ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», який визначає правові засади і порядок використання земель оборони.
Таким чином, у справі №914/2877/23 судом встановлено, що земельна ділянка, на якій згідно умов оспорюваного договору планується будівництво житлового комплексу належить до земель оборони і має законодавчо визначені обмеження щодо її використання та розпорядження.
Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 715 затверджено Порядок організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони (надалі – Порядок).
Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що цей Порядок визначає процедуру організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони.
Згідно пункту 3 Порядку будівництво житла здійснюється на конкурсних засадах. Замовником будівництва житла та організатором конкурсу є Міноборони, інший центральний орган виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, СБУ, розвідувальний орган, Управління державної охорони та Держспецтрансслужба.
За положеннями пункту 5 Порядку на підставі погодженого з Кабінетом Міністрів України переліку земельних ділянок, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей, Міністр оборони або інший керівник центрального органу виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, Голова СБУ, керівник розвідувального органу, Голова Адміністрації Держспецтрансслужби, Начальник Управління державної охорони, утворює конкурсну комісію, затверджує її склад та голову.
Згідно із пунктом 8 Порядку конкурсна комісія розміщує протягом семи днів з дати прийняття рішення про проведення конкурсу в засобах масової інформації та на офіційному веб-сайті організатора конкурсу інформацію про проведення конкурсу.
У відповідності до пункту 25 Порядку за результатами засідання конкурсної комісії складається протокол про проведення конкурсу, в якому зазначаються: 1) відомості про учасників конкурсу; 2) результати голосування; 3) обґрунтування щодо визначення переможця конкурсу.
Як було вказано вище, розділ 8 Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» «Ліквідація, реорганізація підприємства» та наказ Міністра оборони України № 416 від 18.08.2015 «Про ліквідацію державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» не надавали повноважень голові ліквідаційної комісії Чубенку О.М. одноособово розпоряджатися земельними ділянками підприємства, укладати договори в інтересах Міністерства оборони України, у тому числі щодо будівництва житла для військовослужбовців.
За змістом пункту 3 наказу №416 від 18.08.2015 року про ліквідацію ДП «Монтажник-Львів» голова ліквідаційної комісії уповноважений лише на вчинення дій, пов`язаних з припиненням діяльності підприємства та повинен надати Міністерству оборони України пропозиції щодо подальшого використання майна підприємства разом з ліквідаційним балансом.
Отже, у голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» Чубенка Олександра Миколайовича були відсутні повноваження на укладення спірного договору.
З урахуванням вказаного суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні, що в порушення вимог зазначеного Порядку, спірний договір про будівництво житлового комплексу за адресою: м. Львів, вул. Січинського. 32а від 16.07.2021 року укладено без проведення такого конкурсу, особою, яка не є Замовником будівництва житла для військовослужбовців та не має повноважень від Замовника укладати такий договір.
Пунктом «в» частини 4 статті 84 Земельного кодексу України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі оборони.
За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини 2 статті 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Отже, враховуючи вищенаведене, в сукупності з обставинами відсутності у підписанта договору повноважень на вчинення таких дій, а відтак без проведення конкурсу з дотриманням вищевказаним Порядком вимог свідчить про порушене у спірних правовідносинах право держави в особі Міністерства оборони України, у зв`язку з фактичною передачею земель оборони під забудову, всупереч передбаченому законодавством порядку на користь приватного суб`єкта господарювання.
Наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі не спростовують встановлених судом обставин відсутності у голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» Чубенка Олександра Миколайовича повноважень на укладення спірного договору.
З урахуванням вищеописаних норм, зокрема статей 203 та 215 ЦК України, встановлених у цій справі обставини, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, а відтак суд першої інстанції правомірно задовольнив позов та визнав недійсним з моменту укладення договір про будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Львів по вул. Січинського, 32а, укладений 16.07.2021 між ДП "Монтажник-Львів" в особі Голови ліквідаційної комісії Чубенка Олександра Миколайовича та ПП "ЖК Континент".
За наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 року у справі №914/2877/23.
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне, обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Монтажник-Львів" б/н від 23.03.2026 року (вх. № 01-05/876/26 від 24.03.2026 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 року у справі №914/2877/23 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич 

Суддя С.В. Іванчук

Суддя Р.В. Міліціанов