КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/19118/25 Головуючий у І інстанції Лапченко О.М.
Провадження №22-ц/824/4138/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соболєв Дмитро Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування ділянки з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року представник позивача Тішунін О.А. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, згідно якого просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 3222484800:02:011:0018) від 18.09.2025 року, серія та номер 1184, виданий 18.09.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболєвим Д.В., витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Тішуніна О.А. про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , до набрання законної сили рішення суду по даній справі. В решті вимог заяви про забезпечення позову - відмовлено.
20.11.2025 року представник позивача ОСОБА_2 - Тішунін О.А. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити продаж арештованого майна, а саме - земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташованої на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 .
В обґрунтування вимог заяви представник позивача посилався на те, що з відкритих джерел через сайт державних закупівель https://prozorro.sale/auction стало відомо, що оголошено аукціон з продажу земельної ділянки загальною площею 1,9082 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Мироцьке. Кадастровий номер 3222484800:02:011:0018. Цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (№ лоту: 61649084; ID: LAE001-UA-20251118 12814 691c87a9a76696b8fe4a340a). Спірна земельна ділянка в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31.10.2025, відкритого приватним виконавцем Запорізького нотаріального округу Проценко Д.Ю. за лотом № 61649084 виставлена на аукціон. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхні переможці. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 від 07 липня 2020 року).
Заявник вважає, що якщо арештоване майно буде продано через прилюдні торги, позивач буде позбавлений права витребувати із чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області. 
Вказує, що в даному випадку вбачається штучне «переоформлення» спірного майна на третіх осіб, що є усталеною практикою створення перешкод опоненту у спорі, так як у такому випадку виникають додаткові спори за участю нових «власників», які будуть стверджувати, що є «добросовісними набувачами» майна, а тому це призведе до додаткових витрат як часу, так і коштів позивача, навіть у випадку задоволення його позову. Предметом спору є земельна ділянка, а тому позивач просить вчинити обмеження саме щодо того майна, яке є предметом спору, права та інтереси відповідача чи інших осіб вказаними діями жодним чином не порушуються.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - Тішуніна Олександра Анатолійовича про забезпечення позову задоволено. Зупинено продаж арештованого майна, а саме - земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташованої на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 ,в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31.10.2025, відкритого приватним виконавцем Запорізького нотаріального округу Проценко Д.Ю., до набрання законної сили рішення суду по даній справі.
З апеляційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року про забезпечення позову звернувся ОСОБА_1 - особа, яка не залучена до участі у справі, однак вважає, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання поро його права та інтереси.
Так, в доводах скарги зазначає, що на виконанні у приватного виконавця Проценко Д.Ю. перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 в якому ОСОБА_1 виступає стягувачем, а боржником є ОСОБА_3 , щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 2000000,00 грн за договором позики. В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем проведено виконавчі дії та встановлено, що у боржника на праві власності наявна земельна ділянка площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташованої на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, за рахунок якої можуть бути задоволені вимоги стягувача.
Вважає, що зупинивши проведення торгів з реалізації вказаного майна, суд першої інстанції допустив порушення п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, якою передбачено, що позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Вказує також, що судом не враховано, що виконавчий напис нотаріуса на стадії виконавчого провадження прирівнюється до рішення суду, тому не можна зупиняти його виконання.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Тішунін О.А. подав відзив на апеляційну скаргу, посилається на безпідставність її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 26 листопада 2025 року залишити без змін. 
Звертає увагу апеляційного суду на безпідставність доводів скаржника про те, що виконання виконавчого напису нотаріуса може бути прирівняне до виконання судового рішення. Крім того, вважає, що оскаржуваною ухвалою не зупинено виконавче провадження НОМЕР_3, тому приватний виконавець в рамках виконавчого провадження має право продовжувати вчинення виконавчих дій щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу за рахунок будь-якого іншого належного останньому майна, однак не земельної ділянки, яка є предметом спору у даній справі.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 та третьої особи - ОСОБА_4 - адвокат Тішунін О.А. заперечував проти задоволення скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 22.04.2026 року подав до Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі.
Керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив із того, що продаж зазначеної арештованої земельної ділянки з аукціону може призвести до того, що обраний спосіб захисту позивачем не буде ефективним, оскільки у разі вчинення будь - яких дій щодо відчуження майна, яке є предметом спору, буде неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову, та зумовить необхідність подальшого звернення до суду з метою повернення майна.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; І'1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/16868/19).
Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обрання належного заходу забезпечення позову, відповідного предмету спору, сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).
Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову.
Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.
Як убачається з матеріалів справи, предметом цього спору є земельна ділянка площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташована на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області.
Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 3222484800:02:011:0018) від 18.09.2025 року, серія та номер 1184, виданий 18.09.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболєвим Д.В. та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 вказану земельну ділянку, зазначає, що він як спадкоємець після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку прийняв спадщину та успадкував вказану земельну ділянку. Вказує, що ОСОБА_6 за життя не укладав вказаного договору, земельна ділянка вибула з власності померлого поза його волею, а тому просить визнати вказаний договір недійсним.
Представник позивача необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого нерухомого майна, належного відповідачу, обґрунтовує тим, що реалізація вказаного майна в подальшому може утруднити виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.
Крім того, згідно до п. 2 Розділу ХІ «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 1301/29431, підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є: рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна; зупинення вчинення виконавчих дій у випадках, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до відомостей з веб-порталу «Prozzoro» спірна земельна ділянка площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, яка розташована на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31.10.2025, відкритого приватним виконавцем Запорізького нотаріального округу Проценко Д.Ю., за лотом № 61649084 виставлена на електронні торги, дата проведення аукціону 22.12.2025 року.
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що продаж зазначеної арештованої земельної ділянки з аукціону може призвести до того, що обраний спосіб захисту позивачем не буде ефективним, оскільки у разі вчинення будь - яких дій щодо відчуження майна, яке є предметом спору, буде неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову, та зумовить необхідність подальшого звернення до суду з метою повернення майна.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у даній справі забезпечення позов шляхом зупиненням продажу арештованого майна суперечить положенням п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, оскільки позивачем не заявлено вимог про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку. 
В контексті цього питання апеляційний суд зауважує, що наслідком задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння буде внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про право власності позивача на спірне нерухоме майно.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018, 11.09. 2018, 30.01.2019, 02.07. 2019 та багатьох інших.
При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанова ВПВС від 07.11.2018).
Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанови ВПВС від 14.11.2018, 07.11.2018.)
З огляду на вказане, спір у даній справі безпосередньо стосується права власності на земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, тому продаж її з торгів в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 унеможливить ефективний захист прав позивача та виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Поряд із цим, апеляційний суд звертає уваги на те, що оскаржуваною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року зупинено продаж арештованого майна, однак не зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, приватний виконавець в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 не позбавлений можливості вчиняти інші передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового характеру, спрямовані на виконання виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 2 000 000,00 грн (звертати стягнення на грошові кошти, заробітну плату, доходи боржника, або інше належне йому на праві власності майно в разі його наявності).
ОСОБА_1 , звертаючись з апеляційною скаргою, не надав суду доказів, підтверджуючих відсутність у ОСОБА_3 іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Повне судове рішення складене 13 травня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб