Справа № 607/478/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року       м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого – судді Марціцкої І.Б.
при секретарі – Пазірович Д.В.
заявника – ОСОБА_1 
представника заявника – адвоката Гавдяк І.Б.
учасники справи: представник заінтересованої особи – Ткачук В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
У січні 2026 року адвокат Гавдяк Ірина Богданівна в інтересах ОСОБА_1 звернулась в суд заінтересована особа Міністерство оборони України та просила встановити факт проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 18.03.2025, однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2021 року до дня ухвалення рішення по справі.
В обґрунтування заяви представник заявника зазначила, ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_2 , який був не одруженим, не мав дітей. В березні 2020 року переїхала до ОСОБА_3 в Ізмаїльський район Одеської області, де разом проживали шість місяців. Вкінці 2020 року переїхали проживати в село Сороцьке Тернопільської області, почали вести спільне господарство, проживати однією сім`єю. Впродовж п`яти років були у сімейних стосунках, вели спільне господарство, разом відпочивали, зустрічлися із сусідами та підтримували з ними добросусідські відносини. 06 вересня 2024 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу, приймав участь у бойових діях. В березні 2025 року заявниця отримала сповіщення, що її цивільний чоловік зник безвісти під час виконання бойового завдання. 
Встановлення факту проживання однією сім`єю заявнику необхідно для реалізації прав, передбачених Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», як члену сім`ї особи, зниклої безвісти, а саме як дружині. 
Ухвалою суду від 05 лютого 2026 року відкрито провадження в справі в порядку окремого провадження та призначено справу до судового розгляду.
17.02.2026 від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України – Ткачука В.В. надійшли письмові заперечення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 . Заперечення мотивовані тим, що для встановлення права особи, яка вважає себе членом сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця на отримання грошової допомоги передбачено доведення факту проживання із зниклим безвісти, наявність у такої особи зниклого безвісти спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Заявником не долучено докази щодо спілкування між нею та зниклим безвісти чоловіком з часу спільного проживання та вже після оголошення воєнного стану, також не має доказів підтвердження спільного бюджету, харчування, купівлі майна, участі у спільних витратах на утримання житла. 
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали заяву у повному обсязі, просили її задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у заяві.
ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що познайомилася із ОСОБА_5 в телефонній розмові, довго спілкувалися, він постійно запрошував приїхати її до нього в Ізмаїльський район Одеської області. ОСОБА_1 погодилася, поїхала до ОСОБА_3 , деякий час проживали разом, заявниця завагітніла і вирішила повернутися додому. ОСОБА_6 мав приїхати згодом. ОСОБА_1 народила сина, після народження дитини їй не повернули дитини, на час звернення із заявою ОСОБА_1 позбавлена батьківських прав відносно сина. Через деякий час ОСОБА_6 приїхав в с.Сороцьке Тернопільського району Тернопільської області. Почали проживати як сім`я, мали спільне господарство, разом проводили дозвілля, облаштовували побут, відвідували сусідів, купували необхідні товари для додому. У 2024 році ОСОБА_6 був призваний по мобілізації. За час служби пересилав грошові кошти сусіду ОСОБА_7 , який в подальшому передавав кошти заявниці. Вирішили в такому порядку отримувати кошти, оскільки банківські картки ОСОБА_8 були заблоковані. За деякий час прийшло сповіщення про те, що ОСОБА_6 зник безвісти. Заявниця вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі із першим чоловіком до кінця лютого 2021 року. Вказувала, що встановлення факту проживання однією сімєю їй потрібно для того, щоб звертатися до уповноважених органів з метою подальшого розшуку чоловіка, оскільки інших родичів чи близьких осіб у нього не має.
Представник заінтересованої особи – ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні заяви, підтримуючи викладені письмові заперечення, додатково вказуючи, що заявницею не надано доказів, які б вказували про проживання однією сім`єю із ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_11 показав, що є сусідом ОСОБА_12 , вона проживала разом із ОСОБА_5 , скільки часу проживали разом не може точно сказати. Костя підробляв, кошти витрачав в інтересах сім`ї. Після того як пішов служити, передавав кошти на банківську карту ОСОБА_13 , він в свою чергу передавав гроші ОСОБА_8 , так як її банківські картки були заблоковані.
Свідок ОСОБА_14 показала, що є сусідкою заявниці. ОСОБА_15 проживав разом з ОСОБА_16 , вели спільне господарство, часто приходили в гості до свідка, дивились разом телевізор, розмовляли. ОСОБА_17 і ОСОБА_18 проживали декілька років разом. 
Суд, вислухавши пояснення представника заявника, заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.
Звертаючись в суд із заявою ОСОБА_1 вказувала, що тривалий час з 01.01.2021 по вересень 2024 року проживала однією сім`єю, як чоловік та дружина з ОСОБА_5 в с. Сороцьке Тернопільського району, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто усі права і обов`язки, притаманні подружжю.
На підтвердження доводів заяви, ОСОБА_1 надано сповіщення № 2605 від 21.03.2025, яке адресоване їй про те, що її цивільний чоловік солдат ОСОБА_2 18.03.2025 зник безвісти в ході ведення бойових дій в районі населеного пункту Дворіччя Куп`янського району Харківської області. 
Довідку від 04.09.2025 № 96, яка видана Іванівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області про те, що ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 та проживав без реєстрації з 2021 року в АДРЕСА_2 разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_1 . 
Також заявником долучено виписку з банківської картки ОСОБА_13 , з якої слідує, що ОСОБА_6 пересилав йому грошові кошти сім разів з 18.10.2024 по 01.03.2025.
ОСОБА_1 надано Акт про фактичне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу від 22.01.2026, відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно зі ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.
Частинами 1, 2 ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини шостої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. При цьому, в порядку статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим, а також у разі його розірвання.
Положеннями статті 74 СК України врегульовані майнові права осіб, що проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Ці положення є виключенням, а отже, особи, які проживали без реєстрації шлюбу інших прав, ніж визначені статтею 74 СК України, не набувають.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.
Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Установлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними.
Перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права, суперечить моральним засадам суспільства та вимогам ст. 25 СК України.
Як встановлено в судовому засіданні, на підставі паояснень заявниці, ОСОБА_1 до 23 лютого 2021 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_20 , який був розірваний рішенням Теребовлянського районного суду.
Ураховуючи викладене, факт перебування у фактичних шлюбних відносинах заявниці з 01.01.2021 по 23.02.2021 - часу розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_20 не може бути встановлений, оскільки це суперечить вимогам ст.25 СК України.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.02.2021 по дату винесення рішення, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/ надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою та реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15.07.2020 (справа № 524/10054/16), від 30.11.2022 (справа № 757/23617/15-ц), 07.06.2023 (справа № 509/3416/18), від 17.08.2023 (справа № 348/1829/16), 04.12.2023 (справа №543/563/22) та інших.
Тобто, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, сам по собі факт короткотривалого особистого спілкування чи взаємин між особами не може вважатися достатнім та належним доказом наявності між ними фактичних шлюбних відносин у розумінні чинного законодавства.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2023 у справі № 372/3321/19, зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Тобто, для визнання відносин між чоловіком та жінкою як подружніх, недостатньо лише факту близьких стосунків. Важливіше, щоб були наявні чіткі ознаки спільного життя, такі як спільне ведення господарства, наявність спільного бюджету та взаємні обов`язки, що характерні для подружжя.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_21 вказували, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проживали разом, вели спільне господарство. Однак свідки не могли вказати, ні часу протягом якого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживали разом, ні про роботу, яку вони виконували в господарстві, ні про те, що купували.
Як зазначав Верховний Суд у своєму висновку від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Долучений акт та довідка з сільської ради не доводить те, що особи проживали як подружжя, а підтверджує факт проживання ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_2 без реєстрації. В акті не описано матеріально- побутові умови проживання сім`ї, не вказано періоду протягом якого особи проживають, як сім`я без реєстрації шлюбу, а тому вказаний акт не може братися судом до уваги, як доказ. 
Предстаником заявника долучено свідоцтво про народження ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому матір`ю записана ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_23 . Однак, дані про батька в свідоцтві про народження записані зі слів матері. В судовом засіданні не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_6 визнавав себе батьком дитини, тобто заяви до органів реєстрації атків цивільного стану, заяви до органів опіки та піклування про передачу йому на виховання дитини, оскільки заявниця вказувала, що вона в подальшому була позбавлена батьківських прав щодо сина ОСОБА_24 . 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.(ст. 79 ЦПК України) . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.( ст.80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заявницею не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність між нею та ОСОБА_5 усталених відносин, які притаманні подружжю, зокрема, спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, і що такі відносини є досить тривалими, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючисьст.ст.12, 76-83, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
В задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєс рації шлюбу із ОСОБА_2 з 01.01.2021 по дату ухвалення рішення – відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст виготовлено 27 травня 2026 року.
Головуючий суддя: І.Б. Марціцка