Справа №524/5507/25
Провадження №2/524/226/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 18.02.2004 до 31.01.2024, ухвалив таке рішення.
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.1992 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який 18.02.2004 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі № 2-1064/04 р. розірвано. Разом із тим, після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу сторони продовжили проживати разом, мали взаємні права та обов`язки. Під час спільного сумісного проживання без реєстрації шлюбу на підставі Договору купівлі-продажу від 31.08.2017 сторони придбали майно. На даний час відносини між сторонами припинені і в Крюківському районному суді м. Кременчука існує спір щодо права власності на спільно набуте майно. 
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов і просили його задовольнити. Позивач зазначила, що з моменту укладення шлюбу вони з відповідачем мали відносини притаманні подружжю, вони проводили спільно відпочинок, спільно виховували дітей, піклувались один про одного, за спільні кошти купували майно та вкладали їх у розвиток спільного бізнесу. В подальшому їй стало відомо, що відповідач є батьком дитини, народженої іншою жінкою, що стало підставою для припинення шлюбних відносин.
ЗАПЕРЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач проти задоволення позову заперечував. Вказав, що шлюб між ними було припинено 22.03.2004. Зазначив, що позивач не довела суду, що після розірвання шлюбу у них залишились спільні кошти, а також те, що майно було набуто за спільні кошти подружжя. Вважав необґрунтованим посилання позивача на положення ст. 74 Сімейного кодексу України.
Просив враховувати, що до середини 2004 року він перебував у відносинах з іншими жінками, а з 2015 року і на даний час він перебуває у відносинах з ОСОБА_4 з якою вони мають спільну дитину. Вказана обставина на його думку підтверджує те, що після розірвання шлюбу між сторонами були припинені шлюбні відносини.
В судовому засіданні 01.04.2026 представник відповідача просив суд врахувати, що даний спір пов`язаний із подальшим вирішенням спору щодо майна, а тому їх окремий розгляд є недоцільним. Відповідач в судовому засіданні 01.04.2026 факт спільного проживання із позивачем після розірвання шлюбу за рішенням суду заперечував.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
08.08.2025 – закрито підготовче провадження; відмовлено у задоволенні клопотання  ОСОБА_3 про зупинення провадження по справі; задоволено клопотання сторін про виклик свідків. 
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.07.1992, який було розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.02.2004. Вказана обставина підтверджується копією рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.02.2004 по справі 2-1064/04(рішення набрало законної сили 22.03.2004), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00043281121 від 25.01.2024, відповіддю Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 14.03.2025 №222/30.1-34.
31.08.2017 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Сень Анною Сергіївною були посвідчені договори купівлі-продажу за умовами яких ОСОБА_3 (покупець) придбав: 
?земельну ділянку кадастровий номер: 5310436500:08:006:0027, площею (га): 0.0429, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: НМІ 816006-816007, реєстровий № 691);
?будівлю операторської автозаправочної станції, загальною площею (кв.м): 28.4, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу, серія та номер: НМЕ 915498-915499, реєстровий № 689,);
?будівлю магазину, загальна площа (кв.м): 209.7, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу, серія та номер: НМІ 816002-816003, реєстровий № 690)
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.05.2024 по справі 524/870/24 позов ОСОБА_1 було задоволено та в порядку поділу майна подружжя визнано за кожним із колишнім подружжям право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .
На даний час в провадженні Крюківського районного суду м.Кременчука перебуває цивільна справа 537/1585/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ земельної ділянки з кадастровим номером 5310436500:08:006:0027; будівлі операторської автозаправочної станції, загальною площею 28.4 кв.м,; будівлі магазину, загальною площею: 209.7 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу і визнання права особистої власності на вказане майно.
НОРМИ ПРАВА
За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
ОЦІНКА СУДУ
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 643/6799/17.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже на суд покладений обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. При цьому обставини, на які учасник справи як на підставу своїх вимог або заперечень підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Так, на підтвердження та спростування факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, судом були допитані свідки.
Допитані за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вказали, що знайомі із відповідачем у зв`язку із тим, що мають поруч із ним власні магазини на авторинку. Вказали, що зі слів ОСОБА_3 їм відомо, що останній розлучений і з 2015 року проживає із дівчиною ОСОБА_8 , яку вони декілька раз бачили. Повідомили, що ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 вони не бачили.
В свою чергу, допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили те, що до 2024 року сторони проживали разом. Вказали, що на їх погляд відносини, які склались між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали характер подружніх. Свідки, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вказали, що до 2024 року навідували сторін у їх будинку та спільно проводили час.
Також, на підтвердження своїх вимог позивачем надано копію електронного листування між сторонами у месенджері, спільні фотознімки сторін.
Отже, на переконання суду, докази, надані позивачем, в своїй сукупності є більш переконливими для доведення факту проживання сторін, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.
Однак, суд наголошує на тому, що обрання позивачем неналежного та/або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.
Так, звертаючись до суду із позов ОСОБА_1 зазначила, що між сторонами існує спір про право, оскільки в провадженні Крюківського районного суду м.Кременчука перебуває цивільна справа про поділ майна подружжя.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 січня 2024 року по справі № 523/14489/15-ц зазначила, що «Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення в таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.
Так само при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним.»
Крім того Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2023 року по справі № 357/8277/19(провадження № 14-65цс22) вказала, що: «при визначенні юрисдикції суду прагне запобігти ситуаціям штучного створення преюдиції чи ситуаціям, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним.»
Суд наголошує на тому, що рішення у даній справі не буде мати наслідком реальне вирішення спору між сторонами, який виник у зв`язку із поділом майна, яке позивач вважає спільним, а отже обраний позивачем спосіб захисту у виді встановлення факту спільного проживання сторін, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу є неефективним способом захисту її прав.
Крім того, з огляду на правову позицію Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 січня 2024 року по справі № 523/14489/15-ц вказаний факт має бути встановлений Крюківським районним судом м. Кременчука під час розгляду справи щодо поділу майна подружжя.
Приймаючи до уваги наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26.06.2026
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ