УХВАЛА

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа №120/2291/25
адміністративне провадження № К/990/26147/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Загороднюка А. Г., Соколова В. М.,
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 120/2291/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати дії протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 25 лютого 2022 року по 20 вересня 2024 року виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (основні, додаткові та одноразові види) за період з 25 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (основні, додаткові та одноразові види) за період з 25 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року (які фактично були виплачені в цей період), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в частині сплати судового збору. Скаржнику надано п`ятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору та продовжено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, військова частина НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 13 КАС України.
Частиною першою статті 328 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Указаною ухвалою апелянту надано п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання документа про сплату судового збору.
11 березня 2026 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору, мотивоване відсутністю коштів для його сплати.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору та продовжено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів.
Судом встановлено, що копію ухвали про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги апелянт отримав 13 березня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку документа через підсистему «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції зазначив, що будь-яких заяв чи клопотань на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянт до суду не подав.
Враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 не усунула недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала.
Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Верховний Суд наголошує, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків.
Суд також зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок учасників справи вчиняти процесуальні дії на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
У касаційній скарзі заявник не заперечує, що після надання йому додаткового строку для усунення недоліків апеляційної скарги він не подав до суду доказів сплати судового збору та не звернувся із заявою чи клопотанням про продовження строку із наведенням обставин, які об`єктивно перешкоджали виконанню вимог ухвали суду.
Водночас доводи касаційної скарги не містять належного обґрунтування неможливості своєчасного виконання вимог суду апеляційної інстанції та не підтверджують наявності поважних причин, які б унеможливлювали вчинення відповідних процесуальних дій у встановлений строк.
Саме по собі посилання на загальні обставини, пов`язані з особливостями фінансування бюджетної установи чи організацією її діяльності, не звільняє учасника справи від обов`язку дотримуватися вимог процесуального закону та виконувати ухвали суду у встановлені строки. Відповідач, діючи добросовісно та проявляючи належну процесуальну активність, мав можливість звернутися до суду із відповідним клопотанням до закінчення встановленого строку та обґрунтувати необхідність його продовження, однак цього не зробив.
З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального права, а наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.
Водночас Суд зауважує, що повернення апеляційної скарги з підстав неусунення її недоліків не є обмеженням права на доступ до правосуддя, оскільки не позбавляє особу можливості реалізувати право на судовий захист у порядку та спосіб, визначені законом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Ураховуючи викладене та положення статті 333 КАС України, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України, 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 120/2291/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін
Судді А. Г. Загороднюк
В. М. Соколов