Справа № 165/268/26 	Головуючий у 1 інстанції: Рибас А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/773/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник Гіль Юрій Павлович, на заочне рішення Нововолинського міського суду Волиснької області від 17 березня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 613955996 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання та надало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 000,00 грн. шляхом перерахування через банк-провайдер, а в подальшому відповідач збільшила суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 22 000,00 грн.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 613955996 від 06 лютого 2022 року. 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги за тим же кредитним договором. В подальшому, 11 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 613955996 від 06 лютого 2022 року перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість ОСОБА_1 станом на день звернення до суду становить 31 512,93 грн. та включає: 17 606,26 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 13 906,67 грн. – заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом.
З огляду на викладене, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 613955996 від 06 лютого 2022 року в розмірі 31 512,93 грн. та судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 та 7 000,00 грн. витрат, понесених на правничу допомогу.
Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 березня 2026 року року позов задоволено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВо «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 613955996 від 06.02.2022 року у розмірі 31 512 гривень 93 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» витрати на оплату судового збору в сумі 2 662 гривні 40 копійок та 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі № 165/268/26 залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі відповідач, в інтересах якої діє його представник, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 03 ервня 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 613955996, який підписаний відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором MNV734EN (а.с. 21 на зворотному боці – 29).
Відповідно до п. 2.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000 грн 00 коп. (двадцять дві тисячі грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
Пунктом 2.3. договору встановлено, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 1 000 грн 00 коп. (одна тисяча грн. нуль коп.) одразу після укладення договору, який має бути повернено до 08.03.2022 р.
Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором (п. 2.4. договору).
Перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитних коштів ОСОБА_1 за договором підтверджено платіжними дорученнями № b0d6447d-8d74-421f-80ca-efe726f82348 від 06.02.2022 року на суму 1 000,00 грн. (а.с. 43) та № efd2d393-7d72-44c3-9456-e3dad9484e76 від 09.02.2022 року на суму 21 000,00 грн. (а.с. 43 на зворотному боці)/
Крім того, факт отримання відповідачем коштів підтверджується надісланою на виконання ухвали суду про витребування доказів інформацією АТ «Ощадбанк» від 20.02.2026 року № 46/12-11/26351/2026/БТ (а.с. 95-97).
Відповідно до наданої АТ «Ощадбанк» інформації, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наявний відкритий банківський рахунок № НОМЕР_2 (UAH) до якого емітовано банківські платіжні картки, зокрема № НОМЕР_3 . На підтвердження зарахування грошових коштів на вказаний рахунок у сумі 1 000,00 грн. та 21 000,00 грн. надано меморіальні ордери № 7495412904 від 07 лютого 2022 року (а.с. 96) та № 9688521404 від 10 лютого 2022 року (а.с. 97).
Відповідно до п.п. 9.2.2.1. позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на банківський рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки передбачені договором.
Невід`ємною частиною договору є Правила (а.с. 30-33) та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 20-21), що надані позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. (п. 14.1 договору).
Пунктом 11.1. договору обумовлено, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту у вигляді кредитної лінії, що визначається з врахуванням факту настання чи не настання обставин передбачених цим договором, або до моменту дострокового розірвання Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання та не дотрималася термінів повернення наданого їй кредиту підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 613955996 від 06.02.2022 року за період з 14.07.2025 – 26.12.2025 (а.с. 62). За розрахунками, долученими кредиторами, у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31 512,93 грн. та включає: 17 606,26 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 13 906,67 грн. – заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом (а.с. 59-61).
Щодо правомірності нарахування відсотків за кредитним договором.
Відповідно до п. 14.1. Кредитного договору № 613955996 від 06.02.2022 невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. 
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 
Отже, Правила є у відкритому доступі на Сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (Первісного кредитора) за посиланням: https://moneyveo.ua/confidentiality/creditrules/ та відповідач погодився, що ознайомився з ними (відповідно до п. 14.1. Договору).
Відповідно до алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. 
Згідно з п. 2.1. за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 22000 грн 00 коп. (двадцять дві тисячі грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (далі – Правила). 
Відповідно до п. 2.3.Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 1000 грн 00 коп. (одна тисяча грн. нуль коп.) одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 08.03.2022 р. 
Відповідно до п 8.5.1. якщо Позичальник здійснить повернення всієї суми отриманого Кредиту до закінчення строку Дисконтного періоду, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом будуть визначається за процентною ставкою 259,15 (двісті п`ятдесят дев`ять цілих п`ятнадцять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,71 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі – Дисконтна процентна ставка). 
Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 1000,00 грн. (сума виданого кредиту)* 0,71 (процентна ставка)/100= 7,10 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 06.02.2022 08.02.2022 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). 
Відповідно до п. 2.4. другий та решта Траншів з Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором. 
Відповідно до п. 2.5. загальна сума Кредиту за цим Договором складається з сум Кредиту за всіма наданими Траншами, що отримані Позичальником протягом всього строку дії Договору Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 22000,00 грн. (сума виданого кредиту)* 0,71 (процентна ставка)/100= 156,20 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 09.02.2022 26.02.2022 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»)
26.02.2022 відповідачем здійснено частковий платіж у розмірі 1 823,30 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2 676,70 грн. заборгованості за нарахованими відсотками. 
Часткова сплата відповідачем заборгованості доводить його освідомленість щодо укладення договору та існування заборгованості за ним.
Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 20 176,70 грн. (сума виданого кредиту)*0,71 (процентна ставка)/100= 143,25 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 09.02.2022 26.02.2022 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). 
У зв`язку з введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі по тексту «Указ») на території України воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, Товариством прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно.
З 11 квітня 2022 року було відновлено нарахування процентів за користування кредитними коштами по діючих кредитних договорах кредитних продуктів Товариства СМАРТ з 11.04.2022 року до дати закінчення строку кредитування та дії таких договорів. 
На період з 11.04.2022 частково звільнено клієнтів, які мають діючі договори кредитних продуктів Товариства СМАРТ від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитними коштами, шляхом зменшення ціни та загальної вартості послуг Товариства в сторону покращення для клієнта.
04.03.2022 відповідачем здійснено частковий платіж у розмірі 1 384,75 грн. заборгованості за тілом кредиту та 716,25 грн. заборгованості за нарахованими відсотками. 
04.05.2022 відповідачем здійснено частковий платіж у розмірі 0,84грн. заборгованості за тілом кредиту та 373,16 грн. заборгованості за нарахованими відсотками. 
Під час укладення договору відповідач ознайомився з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» Відповідач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. 
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. 
Згідно п.4.3 Кредитного договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 1.2. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, дана норма передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання. 
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, н вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. 
Кредитним договором №613955996 від 06.02.2022 передбачено розмір прострочених відсотків та конкретну процентну ставку яка буде застосовуватись в період прострочення. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов Кредитного договору. 
Відповідно до п.п. 140-141 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі 910/4518/16: Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: 1. За користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором. 2. За користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. 
Позивач у свої позовній заяві користувався безпосередньо статтею 625 ЦК України (абзац 10, сторінка 11 позовної заяви). 
Як зазначалося вище сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п.4.3. Кредитного договору). 
Тобто сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. 
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 касаційний суд дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». 
Отже, відповідно до позиції Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування можливе на підставі ст. 625 ЦК України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». 
Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). 
Враховуючи викладене, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14 154цс18). 
Враховуючи порушення відповідачем зазначених норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання, та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. 
У позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України).
А тому рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, відповідає нормам матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не має права вимоги за спірним кредитним договором до відповідача, оскільки належними доказами переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача не підтверджено. 
Однак такі доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги по суті – це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів справи встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди до договору, відповідно до умов яких до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 613955996 від 06 лютого 2022 року (а.с. 99-111).
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги за тим же кредитним договором (а.с. 112-116).
В подальшому, 11 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 613955996 від 06 лютого 2022 року перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС» (а.с. 46-49).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників, долученого до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 613955996 від 06.02.2022 року становить 31 512,93 грн. та включає: 17 606,26 грн. – просрочене тіло; 13 906,67 грн. – просрочені відсотки.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не підтверджено право вимоги, оскільки не додано доказів оплати договорів факторингу.
Оплата не є предметом доказування, однак для повного та всебічного розгляду справи позивачем додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) Первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон Плюс» згідно Договору факторингу 1 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги №184 від 05.07.2022 до Договору факторингу 1 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по Кредитному договору) до позовної заяви додається Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги (Додаток 14 до позовної заяви).
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 81 ЦПК України). 

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Акт звірки взаєморозрахунків є документом, який підтверджує погодженість сторонами даних бухгалтерського обліку та відображає фактичний стан виконання зобов`язань у межах господарських відносин. 
Його підписання уповноваженими представниками сторін свідчить про перевірку і прийняття сторонами інформації про наявність або відсутність заборгованості. З огляду на зазначене, акт звірки набуває значення належного доказу у підтвердження існування чи відсутності заборгованості між сторонами. Якщо акт звірки підписано сторонами без застережень і ним зафіксовано відсутність непогашених зобов`язань (нульове сальдо), такий документ слід розцінювати як підтвердження факту належного виконання сторонами взаємних обов`язків та відсутності фінансових претензій одна до одної. Саме у цьому полягає його основна мета — юридичне засвідчення відсутності заборгованості. 
Подання актів звірки має виключно допоміжне доказове значення та було здійснене позивачем з метою підтвердження відсутності непогашених фінансових зобов`язань між сторонами. Таким чином, зазначені документи лише додатково узгоджують і відображають стан взаєморозрахунків, однак самі по собі не впливають на факт доведеності переходу права вимоги. 
Подані позивачем договори факторингу, протоколи погодження та витяги з реєстру прав вимоги самі по собі є достатніми для підтвердження заявлених вимог. 
Акти звірки, у свою чергу, виконують допоміжну функцію та додатково підтверджують сплату суми фінансування Фактором Клієнту, що свідчить про послідовність та узгодженість правової позиції Позивача. 
Також долучено платіжні інструкції за договорами факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 та № 11/07/25-Е від 11.07.2025 (Додаток 17,21 до позовної заяви). 
Чинне законодавство не містить імперативної норми, яка б визначала, що право вимоги за договором факторингу переходить виключно після оплати. 
Стаття 1077 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) лише закріплює обов`язок клієнта сплатити фактору винагороду, однак не визначає моменту переходу права вимоги: за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно ст. 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Важливо зазначити, що сама постанова Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 підтверджує, що перехід права вимоги може відбуватися і до фактичної оплати, якщо така умова передбачена договором. 
Отже, у даному спорі, враховуючи умови укладених Договорів факторингу та підписані сторонами реєстри прав вимоги на кожному з етапів, позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. 
Зокрема, варто звернути увагу, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Отже, позивачем надано належні документи (договори факторингу та відповідні реєстри прав вимог), які підтверджують послідовність і безперервність переходу прав вимоги. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги, є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
В матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджує погодження сторонами умов отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відсутні докази повернення отриманого кредиту, перехід права вимоги до позивача від первісного кредитора підтверджено належними та допустимими доказами.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позову.
Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність позивачем обставин переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи містяться копії договорів факторингу, додаткові угоди до таких договорів, витяги із реєстрів, є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. 
На цих підставах, суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність переходу позивачу права вимоги до нього за кредитним договором.
Отже, враховуючи, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідач ОСОБА_1 узгодили істотні умови договору (суму кредиту, дату його видачі, умови та дату повернення, нарахування та сплату процентів) і відповідач погодилась на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, однак порушив їх, заборгованість не погасив, і право вимоги перейшло до позивача, то суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 у користь ТОВ «Фінансова компанія Ейс» заборгованості за зазначеним кредитним договором в розмірі 31512,93 гривень, яка відповідачем не оспорена.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції урахувавши, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень документально підтвердженні, відповідають обсягу наданих адвокатами послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача та з позивача на користь відповідача витрати у вказаному розмірі, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду та зводяться до власного тлумачення норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Заочне рішення Нововолинського районного суду Волинської області від 17 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя 

Судді