ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року 
м. Київ 
справа № 456/5520/24
провадження № 61-14390св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М. 
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Воронюк Сергій Олександрович, на постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., 
Цяцяка Р. П.,
у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа, яка не брала участі у справі і подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 , 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У жовтні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заява мотивована тим, що у 2021 році вона та ОСОБА_3 проживали 
у цивільному шлюбі, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. 
У зв`язку з військовими діями на території Луганської області вони були вимушені виїхати до Львівської області як внутрішньо переміщені особи. 
У жовтні 2021 ОСОБА_3 підписав контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України. Влітку 2023 року він запропонував їй одружитись, проте зареєструвати шлюб вони не змогли через проходження ОСОБА_3 військової служби в Державній прикордонній службі України. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дитина, ОСОБА_4 , запис про батька в свідоцтві про народження було вчинено відповідно до положень статті 135 СК України, зі слів матері, оскільки на час народження вони з ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Заявник вказувала про те, що ОСОБА_3 визнавав ОСОБА_4 своєю дочкою, неодноразово через відеозв`язок спілкувався з малолітньою дитиною, проявляв батьківську турботу, надсилав кошти на утримання дитини. 
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 10 вересня 2024 року 
№ 12-17-780/24 ОСОБА_3 загинув на бойових позиціях у Харківській області, Куп`янському районі, населеному пункті Піщане. 
ОСОБА_1  вказувала, що встановлення факту батьківства загиблого ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявнику необхідно для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
З урахуванням викладеного ОСОБА_1  просила суд: 
- встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- виключити з актового запису про народження від 06 березня 2024 року № 9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Мошинської міської ради) всі відомості про батька: «прізвище», «ім`я», «дату народження», а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- внести зміни до актового запису про народження від 06 березня 2024 року 
№ 9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Мошинської міської ради) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши відомості про батька: «прізвище», «ім`я», «дату народження» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 
2025 року у складі судді Бораковського В. М. заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт батьківства, а саме, що ОСОБА_3 є батьком 
ОСОБА_4 .
Виключено з актового запису про народження від 06 березня 2024 року № 9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Мошинської міської ради) всі відомості про батька, а саме: ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Внесено зміни до актового запису про народження від 06 березня 2024 року 
№ 9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Мошинської міської ради) ОСОБА_4 , зазначивши відомості про батька - ОСОБА_3 . 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів встановлено факт того, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали з 2021 року, останній загинув на бойових позиціях в Харківській області, перебуваючи у складі Збройних сил України.
Малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитиною ОСОБА_3 , що підтверджується належними та допустимими доказами, у тому числі висновком експерта Львівського науково-дослідний експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 17 березня 2025 року № СЕ-19/114-25/250-БД, відповідно до якого ОСОБА_3 може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ймовірність цієї події становить 99,99999999 процентів.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, виключення з актового запису усіх відомостей про батька та внесення змін до актового запису про народження від 06 березня 2024 року № 9 зазначивши відомості про батькаОСОБА_4 - ОСОБА_3 . 
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 
2025 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Роз`яснено ОСОБА_1 право на подання позову на загальних підставах.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що мати померлого 
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 заперечує факт батьківства останнього щодо малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Апеляційний суд дійшов висновку про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спору про право на отримання одноразової грошової допомоги. Встановлення юридичного факту, про який просить заявник, породжуватиме правовий наслідок й впливатиме на права ОСОБА_2 , що не було враховано судом першої інстанції, а отже, зазначений факт не підлягає встановленню у порядку окремого провадження та може бути встановлений виключно в порядку позовного провадження.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2025 року  ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат 
Воронюк С. О., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Воронюк С. О., на постанову Львівського апеляційного суду 
від 17 жовтня 2025 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник вказує на неврахування судом висновків щодо застосування норм права 
у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 640/10329/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/362/16, від 03 липня 2018 року у справі 
№ 826/27224/15, від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 15 квітня 2020 року у справі 
№ 302/991/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19, від 23 грудня 2021 року у справі 
№ 442/1904/20, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, від 09 квітня 2025 року у справі № 213/1448/24.
Касаційна скарга мотивована тим, що визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, є наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. 
Заявник вказувала про те, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 отримує одноразову грошову допомогу після загибелі 
сина - ОСОБА_3 . 
Вказані обставини виключають факт існування між заявником та 
ОСОБА_2 спору про право.
Апеляційний суд не врахував, що законодавством не передбачено іншого порядку підтвердження факту, що має юридичне значення у спірних правовідносинах. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 
частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 
11 вересня 2023 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Кам`янка Новопсковського району Луганської області.
Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 
13 листопада 2020 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 
у с. Кам`янка Новопсковського району Луганської області.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 
06 березня 2024 року виконавчим комітетом Моршинської міської ради, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Стрий Львівської області 
(батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ).
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 10 вересня 2024 року 
№ 12-17-780/24 ОСОБА_3 загинув на бойових позиціях в Харківській області, Куп`янському районі, населеному пункті Піщане.
Відповідно до довідки від 26 квітня 2022 року №1334-5001374504 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою від 08 березня 2024 року № 1334-5003154747 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи малолітня дитина - ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Воронюк С. О. було направлено запит від 28 вересня 2024 року № 701/24 в Комунальний заклад охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи щодо відібраних зразків біологічного матеріалу ОСОБА_3 .
Згідно з листом від 04 жовтня 2024 року Комунального закладу охорони здоров`я Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи 10 вересня 2024 року у приміщенні Чугуївського відділення Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи на підставі постанови слідчого слідчого відділу Куп`янського районного відділу поліції в Харківській області лейтенанта поліції Ушакова В., лікарем судово-медичним експертом Бучковським О. І. була проведена судово-медична експертиза (№ 12-17-780-Чт/24) трупа військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 . У підрозділі відділення судово-медичної імунології зберігається зразок крові на марлі від трупа ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 11 вересня 2024 року 
за № 14/1565-С/24.
ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат було направлено запит 
від 02 жовтня 2024 року в Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно з листом відділу від 03 жовтня 2024 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актового запису про шлюб не виявлено.
Відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України 
від 17 березня 2025 року № СЕ-19/114-25/250-БД ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність зазначеної події становить 99,99999999 процентів.
Свідоцтвом про народження, виданим повторно 05 жовтня 2024 року, підтверджується, що матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі- Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 
1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні за змістом висновки зробив Верховний Суд у постановах 
від 24 квітня 2024 року у справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року у справі № 214/4921/23 та від 05 червня 2024 року у справі № 557/1535/23, 
від 14 листопада 2025 рокуу справі № 299/4993/22.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з відповідною заявою,вказувала, що встановлення факту батьківства загиблого ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їй необхідно для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
При поданні апеляційної скарги  ОСОБА_2 , яку не було залучено до участі у справі, заперечувала проти задоволення заяви  ОСОБА_1 та зазначила, що встановлення факту, про який просить заявник, стосується її прав та обов`язків, оскільки  ОСОБА_2 є матір`ю загиблого  ОСОБА_3 і отримує одноразову грошову допомогу.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд встановив, що між заявником і  ОСОБА_2 , яка є матір`ю загиблого  ОСОБА_3 , виник спір про право на одноразову грошову допомогу за загиблого військовослужбовця ( ОСОБА_3 ), який має бути вирішений у порядку позовного провадження, оскільки наслідком встановлення відповідного факту буде зокрема виникнення у заявника права на отримання одноразової грошової допомоги.
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що  ОСОБА_2  (особа, яка не приймала участі у справі) довела, що оскарженим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про її права та обов`язки, а факт, який просить встановити ОСОБА_1 , не може бути встановлений в окремому провадженні через наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спору про право.
Отже, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, та встановивши наявність спору про право дійшов мотивованого висновку про залишення заяви  ОСОБА_1 без розгляду.
Разом з тим залишення без розгляду вказаної заяви не позбавляє 
 ОСОБА_1 права на звернення до суду з відповідним позовом та вирішення спору у порядку позовного провадження.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі № 759/1894/23, від 13 червня 2024 року у справі № 357/10078/22, від 09 квітня 2025 року у справі № 712/162/23.
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 отримує одноразову грошову допомогу після загибелі сина - ОСОБА_3 , на увагу не заслуговують, оскільки  ОСОБА_2 як заінтересована особа, яку не було залучено до участі у справі, заперечила проти заяви про встановлення факту батьківства і вказала на існування спору про право, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо залишення заяви  ОСОБА_1 без розгляду.
Посилання заявника на постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 640/10329/16, від 13 червня 2018 року у справі 
№ 819/362/16, від 03 липня 2018 року у справі № 826/27224/15, від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та постанови Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, від 05 грудня 2019 року у справі 
№ 750/9847/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі 
№ 643/6447/19, від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, від 09 квітня 2025 року у справі 
№ 213/1448/24 не впливають на правильність вирішення судами спору, оскільки вони є нерелевантними. Висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи. У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин.
Отже, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки апеляційного суду є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Воронюк Сергій Олександрович, залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко
Судді С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська