Справа № 314/1422/24
Провадження № 2/314/471/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2026 року  м.Вільнянськ 
Справа № 314/1422/24;
провадження № 2/314/471/2026;
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кіяшко В.О.,
секретар судового засідання Румянцева А.М.,
учасники справи:
- позивач ОСОБА_1 ;
- відповідач Селянсько (фермерське) господарство «Лещенко В.М.»;
- третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, 
- третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.», третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди, 
а участю: 
представника позивача адвоката   Василеги І.М.,

стислий виклад позицій сторін.
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди, який був уточнений 05.11.2025 року. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 5,22 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. «01» березня 2011 року позивач та відповідач уклали договір оренди землі № 1117 земельної ділянки з кадастровим номером № 2321581300:03:002:0005, відповідно до умов якого, позивач передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, який 18.12.2013 року відповідач зареєстрував у Реєстраційній службі Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. Згідно до п. 3.1 договору оренди землі, строк дії договору оренди становить десять років. Після спливу дії Договору оренди землі від «01» березня 2011 року, позивач двічі направила відповідачу заяви на припинення дії Договору оренди землі від «01» березня 2011 року та повернення їй земельної ділянки. Беручі до уваги, про сплив строку дії договору оренди землі від 01.03.2011 року, а також на відсутність надалі продовжувати договірні відносини з відповідачем, нею в її інтересах 01.06.2023 року укладено договір оренди землі щодо належної їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером № 2321581300:03:002:0005 з іншим орендарем. Натомість у реєстрації даного договору оренди земельної ділянки державним реєстратором було відмовлено в реєстрації договору оренди землі від 01.06.2023 року з причин суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено наявність зареєстрованого іншого речового права права оренди земельної ділянки (запис № 47471285 від 27.07.2022 року) з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005 (реєстраційний № 151435323215). Дата закінчення дії речового права: 01.07.2032 р. на підставі договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року, укладеного між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» (ЄДРПОУ 19275892) та орендодавцем ОСОБА_1 . Позивач 23 січня 2024 року письмово звернулася до відповідача з приводу надання їй пояснень з приводу договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року, укладеного між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» (ЄДРПОУ 19275892) та орендодавцем ОСОБА_1 . Позивачка категорично заперечує факт укладення та підписання спірного договору, зазначаючи, що вона не надавала згоди на укладення спірного договору оренди землі, та не вчиняла жодних дій, які б свідчили про її волевиявлення на продовження орендних правовідносин. Підпис, наявний у спірному договору оренди землі від її імені як орендодавця, їй не належить. На переконання позивачки, саме на підставі оспорюваного договору оренди землі орендар фактично безпідставно забезпечив державну реєстрацію права оренди щодо належної позивачці земельної ділянки, чим істотно обмежив її право власності як законного володільця земельної ділянки. Позивачка вважає, що відсутність її волевиявлення на укладення спірного договору, свідчить про його неукладеність, що вказує на відсутність у відповідача права оренди, зареєстрованого на підставі вищевказаного договору оренди землі по закінченні строку оренди, передбаченому у договорі оренди № 1117 «01» березня 2011 року, з державною реєстрацією 18.12.2013 року. Оскільки право оренди у відповідача відсутнє, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача без належних правових підстав, а тому підлягає поверненню у володіння позивача, на підставі чого змушена звернутися до суду з відповідним позовом.
В судове засідання позивачка не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не надала.
В судовому засіданні представник позивача в режимі відео конференції уточнені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав зазначених у уточненій позовній заяві. 
В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не надав, в матеріалах справи містяться письмові заперечення.
В судове засідання предс/т7авник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 05 квітня 2024 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 02 травня 2024 року витребувано докази.
Ухвалою суду від 02 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року призначено судову почеркознавчу експертизу, зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 13 травня 2025 року відновлено провадження у справі.
24.06.202 року було ухвалено заочне рішення.
Ухвалою суду від 21.10.2025 року представнику відповідача поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.06.2025 року, заочне рішення від 24.06.2025 - скасовано.
Ухвалою суду від 22.01.2026 року, після надання пояснень експертом, відмовлено в призначенні повторної судово-почеркознавчої експертизи.
Ухвалою суду від 22.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази, суд встановив перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 01 березня 2011 року між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Лещенко В.М.» укладено договір оренди землі № 1117 земельної ділянки з кадастровим номером № 2321581300:03:002:0005, відповідно до умов якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 2321581300:03:002:0005, яка знаходиться на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.
Згідно з п. 2 договору оренди землі від 01 березня 2011 року в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,22 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005.
Згідно до п. 3.1 договору оренди землі, строк дії договору оренди становить десять років.
18.12.2013 року, відповідач договір оренди землі від 01 березня 2011 року, зареєстрував у Реєстраційній службі Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.
Після спливу дії Договору оренди землі від 01 березня 2011 року, який був зареєстрований 18.12.2013 року позивач двічі зверталася до відповідача письмово про припинення договірних відносин та повернення їй земельної ділянки.
22.12.2023 року позивачу стало відомо від державного реєстратору про те, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено наявність зареєстрованого іншого речового права права оренди земельної ділянки (запис № 47471285 від 27.07.2022 року) з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005 (реєстраційний № 151435323215). Дата закінчення дії речового права: 01.07.2032 р. на підставі договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року, укладеного між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» (ЄДРПОУ 19275892) та орендодавцем ОСОБА_1 .
Згідно до письмового звернення позивачки від 23.01.2024 року до відповідача, вбачається, що вона просить надати їй інформацію щодо укладення договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 року та надати відповідний договір.
Позивачка є власником земельної ділянки площею 5,22 га (рілля) яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2321581300:03:002:0005, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.09.2013 року, за № 9077272.
Позивач при зверненні до суду з уточненим позовом 05.11.2025 року просить: визнати відсутнім у Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.» (код ЄДРПОУ 19275892) права оренди на земельну ділянку загальною площею 5,22 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить позивачці на праві власності; усунути перешкоди у здійсненні права користування належною позивачці земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,22 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005 що розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом зобов`язання Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» повернути позивачці земельну ділянку з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005; стягнути з відповідача усі судові витрати.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.
Доводи позивача, викладені в уточненій позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст.93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з ст. 13 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно доч.1ст.14 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно з ч.1 ст. 17 Закону «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
У ч. 1 ст. 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях ст. 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Так, відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1296-24 від 01.05.2025 року підпис, який розміщено у Договорі оренди землі № 2583 від 01.07.2022 з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005, в графі «Підпис орендодавця» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 22.01.2026 року, після надання пояснень експертом, відмовлено в призначенні повторної судово-почеркознавчої експертизи.
Суд приймає висновок судового експерту Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1296-24 від 01.05.2025 року як належний доказ у справі, не ставить його під сумнів, оскільки він отриманий у передбаченим законом способом, не суперечить іншим матеріалам справи, виконаний у відповідності до вимог діючого законодавства, повноважними на це особами.
Оскільки у договорі оренди землі № 2583 від 01.07.2022 в розділі «Підписи сторін» в колонці «Орендодавець» « ОСОБА_1 » в графі, відведеній під підпис орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису, суд вважає, даний договір оренди неукладеним, тобто таким, що не відбувся, та про відсутність права оренди у відповідача, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Судом встановлено відсутність волевиявлення позивачки при підписанні даного правочину, а відтак і відсутність згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 по справі № 145/2047/16-ц.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі № 144/1440/22 (провадження № 61-12561сво24) зроблено такі висновки: «як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата послідовно дотримуються підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. При цьому судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди та про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача, як орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи (відповідача) за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22, від 02.06.2025 у справі № 144/1440/22).
Судом встановлено, що позивачка згоди на укладення Договору оренди землі № 2583 від 01.07.2022 з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005 відповідачу не надавала, в неї не було волевиявлення на укладення спірного договору, відтак такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відсутність підпису позивачки у спірному договору оренди землі вказує на відсутність її волевиявлення щодо укладення нового договору оренди землі з відповідачем. 
Отже, спірний договір оренди землі є неукладеними, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Наявність зареєстрованого права оренди відповідача на спірну земельну ділянку після припинення з відповідачем договору оренди землі від 01 березня 2011 року та зареєстрованого в державному реєстрі 18.12.2013 року, порушує право позивача вільно володіти та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відсутнім права оренди відповідача та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку позивачу, оскільки вона знаходяться у користуванні відповідача без належних правових підстав.
Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт не підписання договору оренди землі та, відповідно, його неукладеність, а також відсутність законних підстав користування відповідачем спірною земельною ділянкою.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків.
Ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з квитанцій від 11.03.2024 року за № 9335-7425-8307-7818 позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за дві позовні вимоги в розмірі 2422 грн. 40 коп.
Враховуючи,те, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає, що судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 6 ст. 138 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно з ухвалою суду про призначення судової почеркознавчої експертизи, зупинення провадження у справі від 02.05.2025 року витрати за проведення експертизи покладено на позивача.
Відповідно до акту здачі-приймання висновку судового експерта № 1296-24 від 01.05.2025 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вартість експертизи становить 13570 грн. 56 коп., які були сплачені позивачем.
Враховуючи, те, що позов задоволено в повному об`ємі, суд вважає, що витрати пов`язані із залученням експерта в розмірі 13570 грн. 56 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 263-265, 289 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.», третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Визнати відсутнім у Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.» (код ЄДРПОУ 19275892) права оренди на земельну ділянку загальною площею 5,22 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить позивачці на праві власності.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування належною їй земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,22 га (рілля), з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005, що розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом зобов`язання Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 2321581300:03:002:0005.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 15992 грн. 96 коп. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві ) грн. 96 коп., які складаються із: судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 13570 грн. 56 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.06.2026.

Позивач: ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М., юридична адреса: вул. Шкільна 11, с. Михайлівка, Вільнянський район, Запорізька область, поштовий індекс 70030, ЄДРПОУ 19275892.

Третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, юридична адреса: проспект Маяковського, б.20а, м. Запоріжжя, поштовий індекс 69036, ЄДРПОУ 40302133.

Суддя       Вікторія Олександрівна Кіяшко
19.06.2026