Справа № 127/2377/26
Провадження 2/127/614/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В. 
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/2377/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 23.01.2026 року і мотивований тим, що 15.06.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 821364 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення кредитного договору здійснювалось за допомогою інформаційно-комунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечено відповідачу через веб-сайт www.credit7.ua або мобільний додаток згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Договір підписаний відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором).
Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладення кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний відповідачем, на рахунок в подальшому були перераховані грошові кошти – 10 000 грн.). 
Сторонами договору погоджено, що кредит наданий на 30 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, повернення кредиту та процентів.
Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору.
ТОВ «Лінеура Україна» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, коштів у строк, визначений договором, не повернув. 
Згідно п.п. 5 п. 2.1 договору, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за кредитним договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 015-22022021, на підставі якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «Лінеура Україна», в т.ч. до ОСОБА_1 за договором № 821364 від 15.06.2020 року (номер 7558 у реєстрі).
21.10.2024 року ТОВ «СірокоФінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20241021/1, згідно з яким позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «СірокоФінанс», в т.ч. до ОСОБА_1 за договором № 821364 від 15.06.2020 року (номер 35 у реєстрі).
У зв`язку з невиконанням зобов`язань, заборгованість відповідача за договором № 821364 від 15.06.2020 рокустаном на 22.01.2026 року становить 38 454,64 грн. 
Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту – 10 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом – 22800 грн., інфляційне збільшення – 5 654,64 грн. 
На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 821364 від 15.06.2020 року в розмірі 38 454,64 грн. та судові витрати – судовий збір 2 662,40 грн., витрати на правничу допомогу – 7 000 грн.
10.02.2026 року відкрите спрощене провадження у даній справі. 
Представник позивача – адвокат Бачинський О.М. в судове засідання не з`явився, звернувся із клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Надав відповідь на відзив, згідно якої договором передбачено сплату кредиту та відсотків не пізніше 15.07.2020 року, що відповідач не виконав, тому відсотки нараховані за п. 1.4.2 договору з 15.06.2020 по 15.07.2020 року (30 днів) – 1,9% в день (10 000 ? 1, 9% х 30=5 700 грн.); за п.3.1, п. 9.11 – за 90 днів (15.07.2020-12.10.2020) - 1, 9 % в день (10 000 ? 1, 9% х 90= 17 100 грн.). Тому загальний розмір відсотків – 22 800 грн. Інфляційні нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з серпня 2020 року по 23.02.2022 року за 588 днів прострочення грошового зобов`язання – 5 654,64 грн. Сплата відповідачем кредитних коштів не підтверджена відповідачем належними доказами, тому просив позов задоволити. 
Представник відповідача – адвокат Федчук С.М. в судовому засіданні позов не визнала. Підтримала відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив. Суду пояснила, що в 2020 році відповідач отримав кредит і сплатив борг в 2020-2021 роках, однак, доказу сплати боргу немає. Вважає, що перехід права вимоги до позивача не відбувся, оскільки доказів розрахунку по переходу права вимоги позивач не надав. Наголосила, що договір укладався на 30 днів, тому нарахування процентів припиняється після спливу строку кредитування, а двозначне трактування п. 9.11, 1.3 договору, повинно тлумачитись на користь споживача. Розмір процентів вважає непропорційно завищеним відносно розміру кредиту. Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження його порушеного права, підстав для задоволення позову немає. Витрати відповідача на правничу допомогу склали 15 000 грн., які просила стягнути з позивача на користь відповідача.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. 
Судом встановлено, що 15.06.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) був укладений договір № 821364 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення кредитного договору здійснювалось за допомогою інформаційно-комунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечено відповідачу через веб-сайт www.credit7.ua або мобільний додаток згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Договір підписаний відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором).
Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладення кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 (п.2.1), вказаний відповідачем, на рахунок в подальшому були перераховані грошові кошти – 10 000 грн. 
Сторонами договору погоджено, що кредит наданий на 30 днів (п.1.3), дата повернення кредиту вказану у графіку (дод № 1). Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розд. 4. 
Тип процентної ставки – фіксована, залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору (п.1.4) та становить: 1.4.1 знижена процентна ставка – 1, 90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693, 50 % річних), застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана у графіку платежів.
Стандартна процентна ставка (п.1.4.2) складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50% річних), застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього договору, якщо клієнт виконав умови зазначені в п.1.4.1 договору для застосування зниженої процентної ставки.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за заниженою ставкою – 15 700 грн. (п.1.6.1), за стандартною ставкою – 15 700 (1.6.2).
Сторонами погоджено (п.1.7), що обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку та що ТОВ і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою застосовані виходячи з умов застосування цієї ставки, що передбачені договором, але у межах погодженого строку виконання споживачем зобов`язань за договором.
Порядок обчислення (нарахування) процентів визначений розд. 3 договору. Зокрема, згідно п.3.1, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (метод факт/факт). 
Розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.4 залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений ТОВ в односторонньому порядку. Клієнтом погоджено, що він розуміє та надає згоду ТОВ, що використання стандартної процентної ставки відповідно до п.п.1.4.2 є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов договору, оскільки умови про встановлення різних процентних ставок за договором застосовуються автоматично за домовленістю сторін, та не вимагають підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів крім цього договору (п.3.3).
Згідно п.4.1 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту шляхом укладення додаткової угоди до договору.
Згідно п.6.4.1-6.4.3 договору, клієнт зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, штрафи, пені (у разі наявності), повідомляти ТОВ про зміну даних, зазначених в п. 10 договору, виконувати інші обов`язки, передбачені договором, правилами, чинним законодавством України.
Згідно п.7.4, у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити ТОВ штраф.
Згідно п. 9.11, сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 чи продовженого відповідно до розд. 4, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати.
Графік платежів складений без врахування передбачених договором пролонгацій строку користування кредитом: дата повернення позики та сплата нарахованих процентів – 15.07.2020 року, сума кредиту – 10 000 грн., сума нарахованих процентів – 5 700 грн., разом до оплати – 15 700 грн., вказані реквізити для оплати.
Графік платежів також підписаний клієнтом ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором).
Відповідачу кредитні кошти в сумі 10 000 грн. були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору.
ТОВ «Лінеура Україна» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, коштів у строк, визначений договором, не повернув. 
Згідно п.п. 5 п. 2.1 договору, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за кредитним договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «СірокоФінанс» уклали договір факторингу № 015-22022021, на підставі якого ТОВ «СірокоФінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «Лінеура Україна», в т.ч. до ОСОБА_1 за договором № 821364 від 15.06.2020 року (номер 7558 у реєстрі).
21.10.2024 року ТОВ «СірокоФінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20241021/1, згідно з яким позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «СірокоФінанс», в т.ч. до ОСОБА_1 за договором № 821364 від 15.06.2020 року (номер 35 у реєстрі).
У зв`язку з невиконанням зобов`язань, заборгованість відповідача за договором № 821364 від 15.06.2020 року станом на 22.01.2026 року становить 38 454, 64 грн. 
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що за умовами договору від 15.06.2020 року кредит в сумі 10 000 грн. був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на його банківський картковий рахунок НОМЕР_3 хх НОМЕР_4 .
Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір із відповідачем ОСОБА_1 не був би укладений.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 15.06.2020 року між ТОВ «Лінеура» та ОСОБА_1 кредитного договору № 821364 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 10 000 грн. на споживчі цілі.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Артеміда-Ф» за договором № 821364 від 15.06.2020 року станом на 22.01.2026 року становить 38 454, 64 грн. 
Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту – 10 000, 00 грн., заборгованості по процентам за користування – 22 800, 00 грн., інфляційне збільшення – 5 654, 64 грн. 
Проценти нараховані за п. 1.4.2 договору з 15.06.2020 по 15.07.2020 року (30 днів) – 1, 9% в день (10 000 ? 1, 9% ? 30 = 5 700 грн.); за п.3.1, п. 9.11 – за 90 днів (15.07.2020-12.10.2020) - 1, 9 % в день (10 000 ? 1, 9% ? 90 = 17 100 грн.). 
Загальний розмір процентів складає – 22 800 грн. (5 700 + 17 100).
Інфляційні нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з серпня 2020 року по 23.02.2022 року за 588 днів прострочення грошового зобов`язання (16.07.2020 – 23.02.2020) – 5 654, 64 грн.
Загальна сума заборгованості – 38 454, 64 грн. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. 
Відповідач позов не визнав, проте доказів на підтвердження сплати боргу суду не надав. 
Заперечення відповідача про те, що проценти нараховані поза межами строку кредитування і про те, що розмір відсотків є несправедливим, суд вважає безпідставними, оскільки розмір процентів у разі користування кредитом поза межами строку дії договору погоджений між сторонами і визначений у договорі.
Відповідач жодного платежу на погашення тіла кредиту не вніс, не вживав заходів з щодо погашення боргу з 2020 року, тому його твердження про несправедливість умов договору також суд вважає безпідставним. 
Сторони врегулювали свої відносини на власний розсуд і даний договір відповідає загальним засадам цивільного законодавства (ст. 6 ЦК України). 
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив (із застосуванням коефіцієнта 0,8) судовий збір в сумі 2 662,40 грн., про що надав платіжну інструкцію № 2468 від 21.01.2026 року, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду даним позовом судовий збір.
Правнича допомога ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» у даній справі надавалась адвокатом Бачинським О.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 21109035 від 20.01.2026 року, п. 4.1-4.4 передбачено, що у разі ухвалення судом рішення (задоволення позову в повному обсязі) клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду в розмірі 7 000 грн. Здійснення оплати – впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення. 
Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також тривалість і складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет позовних вимог та значення справи для сторін, а також враховуючи співмірність витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, обсягом наданих послуг і значенням справи для сторін, суд вважає необхідним компенсувати позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн. 
Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, витрати відповідача на правничу допомогу – 15 000 грн. слід залишити за ним.
Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :
позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (ЄДРПОУ 42655697, м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф. 54, рах. IBAN НОМЕР_5 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за договором № 821364 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.06.2020 року в загальному розмірі 38 454 (тридцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 64 коп., а також судові витрати: судовий збір в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складене 08 травня 2026 року.
Суддя: