печерський районний суд міста києва

Справа № 760/34106/25-ц 
пр. № 2-8116/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника ТОВ "Фудком" - Стеченка Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» про визнання відносин трудовими, стягнення заборгованості та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
У грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком», в якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:
- визнати відносини між ним та ТОВ «ФУДКОМ» трудовими з 08 серпня 2022 року по 02 вересня 2025 року; 
- зобов`язати відповідача внести до його трудової книжки запис про прийняття на роботу на посаду Менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами та запис про звільнення з посади на підставі рішення суду за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (у зв`язку із порушенням законодавства про працю);
- стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку за 112 днів у розмірі 41 818, 56 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 89 237, 82 грн; заборгованість по заробітній платі у розмірі 8000, 00 грн; моральну шкоду у розмірі 400 000, 00 грн, що в загальному розмірі становить 539 056, 38 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 08 серпня 2022 року фактично виконував трудові обов`язки менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами, підпорядковувався внутрішньому розпорядку, працював на постійній основі за фіксовану заробітну плату 27 000,00 грн на місяць, а також підписав договір про повну матеріальну відповідальність, що на його думку, є характерними ознаками трудових, а не цивільно-правових відносин. На думку позивача, відповідач, з метою уникнення трудових гарантій, оформлював відносини, шляхом укладення низки договорів підряду. 02 вересня 2025 року між сторонами відносини були припинені, проте відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, в результаті чого утворилася заборгованість по заробітній платі. У зв`язку з цим позивач просить визнати відносини з відповідачем трудовими, стягнути заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду, спричинену порушенням його трудових прав.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що між сторонами існували виключно цивільно-правові відносини, врегульовані низкою договорів підряду (№005-137 від 08 серпня 2022 року та додатковими угодами до них), які діяли до 02 вересня 2025 року. Представник відповідача вказував, що позивач виконував роботи на свій ризик, за результат, з щомісячним підписанням актів виконаних робіт, що повністю відповідає нормам Цивільного кодексу України. Представник наголошує, що трудові відносини не виникали, оскільки позивач не подавав відповідачу заяву на укладення трудового договору, не надавав трудову книжку, документів про освіту та інших документів, необхідних для укладання трудового договору. Усі роботи були повністю оплачені, заборгованості не існує, а вимоги про компенсацію відпустки, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки норми трудового законодавства у даному випадку не застосовуються.
У відповідь на відзив позивач заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві, посилаючись на те, що аргументи ТОВ «ФУДКОМ» є необґрунтованими та спрямованими на маскування фактичних трудових відносин, оскільки він був повністю інтегрований у виробничий процес компанії: працював за затвердженим графіком роботи, підписаним керівництвом, виконував посадові обов`язки менеджера з роздрібної торгівлі, проходив корпоративне навчання, використовував фірмовий одяг, корпоративний номер та пошту, заповнював «Щоденник Менеджера» та «Оціночний лист працівника», а також підписав Договір про повну матеріальну відповідальність та Договір про нерозголошення комерційної таємниці. Позивач підкреслює, що наявність таких ознак, як підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку, систематична робота на одному робочому місці та виконання типових трудових функцій, свідчить про трудові відносини відповідно до ст. 21 КЗпП України, а договори підряду були використані відповідачем виключно з метою ухилення від надання трудових гарантій.
ІІ. Процесуальні дії і рішення.
23 березня 2026 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 25 березня 2026 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
27 березня 2026 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.
06 квітня 2026 року позивачем через Електронний суд подано до суду заяву про усунення недоліків. 
07 квітня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання.
28 квітня 2026 року від представника відповідача ТОВ «ФУДКОМ» Стеченка Я.В. через Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву.
29 квітня 2026 року від позивача через Електронний суд надійшла заява про збільшення позовних вимог.
30 квітня 2026 року від позивача через Електронний суд надійшла заява про уточнення позовних вимог та відповідь на відзив на позовну заяву.
30 квітня 2026 року від позивача через Електронний суд надійшла заява про збільшення позовних вимог.
14 травня 2026 року від позивача через Електронний суд надійшла заява про застосування процесуальних строків пропуску строків та розгляд справи за наявними матеріалами та заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.
Представник відповідача ТОВ «Фудком» Стеченко Я.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
Між ТОВ «ФУДКОМ» та ОСОБА_1 були укладений Договір підряду №005-137 від 08 серпня 2022 року, дію якого припинено 20 листопада 2022 року, а також Додаткові угоди від 20 листопада 2022 року до договору №005-137 від 08 серпня 2022 року.
21 листопада 2022 року між ТОВ «ФУДКОМ» та ОСОБА_1 був укладений Договір підряду №005-166 від 21 листопада 2022 року, термін дії якого закінчився 31 грудня 2022 року.
21 листопада 2022 року між ТОВ «ФУДКОМ» та ОСОБА_1 укладено договір про нерозголошення комерційної таємниці та дотримання конфіденційної інформації.
21 листопада 2022 року між ТОВ «ФУДКОМ» та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
01 січня 2023 року між ТОВ «ФУДКОМ» та ОСОБА_1 був укладений Договір підряду №005-39, термін дії якого закінчився 31 грудня 2023 року, Додаткові угоди від 31 січня 2023 року до договору №005-137 від 01 січня 2023 року, від 28 лютого 2023 року, від 31 березня 2023 року, від 30 квітня 2023 року, від 31 травня 2023 року, від 30 червня 2023 року, від 31 липня 2023 року, від 31 серпня 2023 року, від 30 вересня 2023 року, від 31 жовтня 2023 року, від 30 листопада 2023 року, від 31 грудня 2023 року 
01 січня 2024 року між ТОВ «ФУДКОМ» та ОСОБА_1 був укладений Договір підряду №005-19, який з врахуванням Додаткової угоди від 01 січня 2025 року діяв до 01 вересня 2025 року, а також Додаткові угоди від 31 січня 2024 року до Договору підряду від 005-19 від 01 січня 2024 року, від 29 лютого 2024 року, 31 березня 2024 року, 30 квітня 2024 року, 31 травня 2024 року, 30 червня 2024 року, 31 липня 2024 року, 31 серпня 2024 року, 30 вересня 2024 року, 31 жовтня 2024 року, 30 листопада 2024 року, 31 грудня 2024 року, 31 січня 2025 року, 28 лютого 2025 року, 31 березня 2025 року, 30 квітня 2025 року, 31 травня 2025 року, 30 червня 2025 року, 31 липня 2025 року, 31 серпня 2025 року.
Згідно п. 1.1. кожного з вищевказаних договорів підряду, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати на свій ризик визначену Замовником певну роботу на вказаному ним об`єкті (надалі - Робота), а Замовник зобов`язується прийняти результат та оплатити виконану Роботу.
Згідно пункту 1.2. кожного з Договорів підряду, Виконавець зобов`язується виконувати Роботу на об`єкті, який вкаже Замовник у встановлений строк, з додержанням вимог передбачених даним Договором. Строк виконання Робіт розділяється на етапи, які становлять не більше одного календарного місяця. Результат кожного етапу робіт фіксується в останній день календарного місяця в Акті виконаних робіт.
Відповідно до п. 1.3. кожного з Договорів підряду, обов`язки Виконавця та обсяг Робіт по даному Договору зазначаються у Додатку №1, який є невід`ємною частиною даного Договору.
За умовами п. 1.4. кожного з Договорів підряду, час роботи Виконавця за даним договором повинен збігатися з режимом роботи об`єкта на якому виконуються роботи Виконавцем. Проведення робіт Виконавцем поза встановленим режимом роботи об`єкта не допускається і забороняється.
Пунктом 1.5. кожного з Договорів підряду, передбачено, що координація процесу виконання роботи покладається на уповноваженого представника Замовника, що має відповідні повноваження. Координація полягає в організації процесу робіт (видача матеріалів, обладнання тощо), фіксації етапів виконання робіт та перевірки результатів (якості).
Згідно п. 1.6. кожного з Договорів підряду, для виконання Робіт Виконавець отримує від Замовника матеріали, обладнання та інструмент, а також електрону перепустку, яка фіксує адресу об`єкту на якому Виконавець виконує Роботи та надає фактичний допуск Виконавця на об`єкт.
Згідно Додатку № 2 кожного з Договорів підряду, відповідачем роз`яснено, а позивачем своїм підписом засвідчено обізнаність про те, що між сторонами укладається цивільно-правовий договір, за яким позивач зобов`язується виконувати певні роботи, та між сторонами не виникають трудові правовідносини.
Сторонами, по факту виконання робіт замолених Замовником та виконаних Виконавцем, за кожним з Договорів підряду складено Акти виконаних робіт за кожен місяць дії таких договорів, зокрема Акти виконаних робіт містять підписи обох сторін, та примітку, що сторони не мають жодних претензій одна до одної.
29 жовтня 2025 року, 31 жовтня 2025 року, 15 листопада 2025 року ОСОБА_1 направлено на адресу ТОВ «ФУДКОМ» претензію стосовно сплати заборгованості по невиплаченій заробітній платі.
26 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав до Державної служби України з питань праці скаргу про порушення законодавства про працю, приховування трудових відносин та невиплату належних коштів.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені Кодексом законів про працю України.
Частиною 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд, що викладено у постанові від 12.02.2020 року у справі № 607/12476/18 (провадження № 61-10663св19).
Як визначено у ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 30 Кодексу законів про працю України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Статтею 57 Кодексу законів про працю України передбачено, що час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.
Поряд з цим, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу.
За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
Крім того, за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.
Таким чином, основними ознаками, що відрізняють трудові та цивільно-правові відносини є: 1) в трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, а в цивільно-правових - не важливий процес організації праці, натомість важливим є результат роботи; 2) виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; 3) за трудовим договором працівника приймають до штату за певною кваліфікацією, професією, посадою, йому гарантуються заробітна плата, гарантії, пільги, компенсації, тоді як за цивільно-правовим договором оплачується результат роботи і відносини сторін обмежуються лише виконанням роботи та передачею і оплатою її результату.
Тобто, трудові відносини від цивільно-правових відрізняються тим, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організацію, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, адже метою є отримання матеріального результату.
Схожі висновки щодо розмежування трудових відносин та цивільно-правових викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 607/12476/18 (провадження № 61-10663св19).
Як вбачається, позивач просить суд визнати відносини трудовими, посилаючись на те, що він з 08 серпня 2022 року фактично виконував трудові функції менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами, підпорядковувався внутрішньому розпорядку, працював на постійній основі за фіксовану заробітну плату на місяць, а також підписав договір про повну матеріальну відповідальність, що на його думку, є характерними ознаками трудових, а не цивільно-правових відносин. 
Проте, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивач помилково кваліфікував відносини з ТОВ «ФУДКОМ» як трудові, тоді як між сторонами існували виключно цивільно-правові відносини, врегульовані договорами підряду. 
Крім того, як зазначив представник відповідача, ТОВ «Фудком» мало намір укласти трудовий договір з позивачем і тому сторони підписали договір про повну матеріальну відповідальність, але саме ОСОБА_1 не погодився на укладення трудового договору. 
Зокрема суд зазначає, що посилання позивача на інтеграцію у виробничий процес компанії, виконання функцій менеджера з роздрібної торгівлі, підпорядкування графіку, проходження корпоративного навчання, використання фірмового одягу, корпоративних засобів зв`язку, заповнення внутрішніх форм («Щоденник Менеджера», «Оціночний лист працівника»), а також укладення договорів про повну матеріальну відповідальність і нерозголошення комерційної таємниці не свідчать про наявність трудових відносин відповідно до ст. 21 КЗпП України, оскільки всі ці обставини є типовими і широко застосовуються саме в рамках цивільно-правових відносин за договором підряду. 
Згідно з аналізу положень статті 837 Цивільного кодексу, виконавець зобов`язаний виконувати роботу на свій ризик з метою досягнення конкретного результату, який фіксується актами виконаних робіт, а замовник має право здійснювати контроль за процесом виконання, надавати необхідні засоби, проводити навчання та вимагати дотримання внутрішніх стандартів без виникнення трудових відносин. 
У даному випадку сторони добровільно обрали і тривалий час реалізовували саме таку модель співпраці, без видання наказу про прийняття на роботу, укладення трудового договору та внесення запису до трудової книжки, що є обов`язковими атрибутами трудових відносин. 
Так, суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07.08. 2019 у справі № 522/4807/15-ц (провадження № 61-13454св18).
Проте, як вбачається матеріалами справи, позивач не подавав відповідачу заяву на укладання трудового договору, трудову книжку, документи про освіту та будь-яких інших документів, необхідних для укладання трудового договору. Інших доказів позивачем до суду надано не було.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання відносин трудовими, а тому у зв`язку з відмовою в задоволенні основної вимоги про визнання відносин трудовими, похідні вимоги про зобов`язання внести до трудової книжки запис про прийняття на роботу на посаду Менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами та запис про звільнення з посади на підставі рішення суду за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (у зв`язку із порушенням законодавства про працю); стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» про визнання відносин трудовими, стягнення заборгованості та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова