Справа №442/2805/26 
Провадження №2/442/1489/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді – Кучаковського Ю.С., 
за участю секретарів судового засідання – Михавко І.І., Чолавін Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, –
за участю представників:
від позивача: не з`явилися 
від відповідача: не з`явилися
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп” звернулося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить на підставі ст.ст. 11, 203, 205, 207, 512, 514, 517, 526, 536, 610, 612, 629, 638, 639, 652, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України „Про електронну комерцію” стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за Договором позики № 71344166 в розмірі 8 081 грн 25 коп., з яких: 2 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 206 грн 25 коп. – сума заборгованості за процентами; 375 грн – сума заборгованості за комісією; 5 000 грн – сума заборгованості за пенею/неустойкою;
за Договором позики № 6577251 в розмірі 24 222 грн, з яких: 6 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 187 грн – сума заборгованості за процентами; 1 035 грн – сума заборгованості за комісією; 12 000 грн – сума заборгованості за пенею/неустойкою; суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662 грн 40 коп. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 14.08.2025 між ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит № 71344166 (далі – Договір). Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості за даним договором становить 8 081 грн 25 коп., з яких: 2 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 206 грн 25 коп. – сума заборгованості за процентами; 375 грн – сума заборгованості за комісією; 5 000 грн – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
13.08.2025 між ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит № 6577251 (далі – Договір). Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості за даним договором становить 24 222 грн, з яких: 6 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 187 грн – сума заборгованості за процентами; 1 035 грн – сума заборгованості за комісією; 12 000 грн – сума заборгованості за пенею/неустойкою. Наголошує, що позивачу перейшло право вимоги до відповідача за даними кредитними договорами, а тому просить позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Вказує, що доводи позивача щодо належного укладення кредитного договору в електронній формі є необґрунтованими та такими, що не підтверджують належним чином факту укладення договору саме відповідачем. Щодо стягнення комісії за кредитними договорами зазначає, що за обома кредитними договорами позовні вимоги в частині стягнення комісій за надання кредиту є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено надання окремих послуг, за які могла б стягуватись така плата, а самі комісії фактично дублюють проценти за користування кредитом, що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості. Також зазначає, що нарахування та стягнення пені за період дії воєнного стану прямо суперечить імперативним вимогам ЦПК. Також просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що укладення відповідачем договорів підтверджено належними та допустимими доказами, відповідачем отримано коштів за кредитними договорами. Вказує, що нарахування комісії за кредитними договорами є правомірним та таким, що повністю відповідає умовам кредитних договорів. Зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу є розумним з урахуванням складності справи, обсягу підготовлених процесуальних документів, витраченого часу та значення справи для позивача.
Окрім того, 25.05.2026 представником було подано заяву про зменшення позовних вимог, проте оскільки таку подано з порушенням строку, визначеного ст. 49 ЦПК України, а сааме після початку судового розгляду, така підлягає поверненню без розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити без їх участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Встановлені судом обставини
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.082025 між ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 71344166. За умовами даного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 2 500 грн; строк кредиту – 30 днів. Процентна ставки/день 0,275% – фіксована, комісія за надання кредиту – 15,00% від суми наданого кредиту.
Згідно із довідкою про ідентифікацією ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” підтверджено, що ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України, номер договору 71344166, час відправки ідентифікатора позичальнику – 14.08.2025 о 22:39:17; ідентифікація клієнта за посередництвом системи BankID НБУ.
Згідно з квитанцією, 14.08.2025 на картку НОМЕР_1 було зараховано 2 500 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за Договором позики № 71344166 від 14.08.2025 у ОСОБА_1 станом на 14.08.2025 заборгованість у розмірі 8 081 грн 25 коп., з яких: 2 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 206 грн 25 коп. – сума заборгованості за процентами; 375 грн – сума заборгованості за комісією; 5 000 грн – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
13.08.2025 між ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії (надійний) № 6577251. За умовами даного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 6 000 грн; строк кредиту – 360 днів. Процентна ставка/день 0,95% – фіксована, комісія за надання кредиту – 17,25% від суми наданого кредиту.
Згідно із довідкою про ідентифікацією ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” підтверджено, що ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України, номер договору 6577251, час відправки ідентифікатора позичальнику – 13.08.2025 о 03:42:59; ідентифікація клієнта за посередництвом системи BankID НБУ.
Відповідно до довідки ТОВ „Европейська платіжна система” підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” відповідно до умов договору про переказ коштів №?ПB30-09-20/1 від 30.09.2020, укладеного між Установою та ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та завершення наступних платіжних операцій: дата 13.08.2025; номер платежу 8d0c85fa-ef9a-41bb-932f-8f19435 de243; сума 6000 грн; отримувач Жидичин Олег – ЕПЗ номер НОМЕР_2 .
Згідно із відповіддю АТ „Універсал Банк” на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_1 . 13.08.2025 на його платіжну карту надійшли грошові кошти у розмірі 6 000 грн, 14.08.2025 – 2 500 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за Договором позики № 6577251 від 13.08.2025 у ОСОБА_1 станом на 14.08.2025 заборгованість у розмірі 24 222 грн, з яких: 6 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 187 грн – сума заборгованості за процентами; 1 035 грн – сума заборгованості за комісією; 12 000 грн – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
12.11.2025 ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” направило ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості.
16.09.2025 між ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та ТОВ „ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП” укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” відступило ТОВ „ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП” право вимоги до позичальників.
Згідно з реєстром прав вимоги № 23/12/25-02 до даного Договору факторингу, ТОВ „ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП” набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 71344166 від 14.08.2025 у розмірі 8 081 грн 25 коп.
Згідно з реєстром прав вимоги № 23/12/25-01 до даного Договору факторингу, ТОВ „ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП” набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 6577251 від 13.08.2025 у розмірі 24 222 грн.
Також судом досліджено платіжну інструкцію № 579937984.1 від 24.12.2025, платіжну інструкцію № 579937994.1 від 06.01.2026.
Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України „Про електронну комерцію” та Законом України „Про електронний цифровий підпис”.
Відповідно до ст. 5 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг” електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг” юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України „Про електронну комерцію” та Законом України „Про електронний цифровий підпис”.
Статтею 1 Закону України „Про електронний цифровий підпис” передбачено, що електронний цифровий підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України „Про електронний цифровий підпис” електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно зі ст. 4 Закону України „Про електронний цифровий підпис” електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами – суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України „Про електронний цифровий підпис” передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача – власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України „Про електронну комерцію” електронна комерція – відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію” електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію” відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України „Про електронну комерцію” встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України „Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України „Про електронну комерцію” визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Відтак, акцептуючи пропозиції ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” відповідач ОСОБА_1 у Договорі кредитної лінії (надійний) № 6577251 від 13.08.2025, та у Договорі надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 71344166 від 14.08.2025 шляхом використання електронних підписів – одноразових ідентифікаторів підтвердила та погодилась з умовами користування і порядком надання грошових коштів, запропонованим кредитором.
Оскільки вказані Договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавалися, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ ТОВ „1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та відповідачем ОСОБА_1 як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Щодо переходу до позивача права вимоги
Згідно із ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.
Враховуючи наведене, судом встановлено, що до позивача Товариства з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп” фактично перейшло право вимоги за Договорами № 6577251 від 13.08.2025, № 71344166 від 14.08.2025.
Щодо суми позики та процентів за користування позикою
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за Договорами Договорами № 6577251 від 13.08.2025, № 71344166 від 14.08.2025 у строки, передбачені договорами щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією за надання кредиту, зокрема:
За Кредитним договором № 71344166 від 14.08.2025 в розмірі в розмірі 2 706 грн 25 коп., з яких: 
2 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 
206 грн 25 коп. – сума заборгованості за процентами;
За Кредитним договором № 6577251 від 13.08.2025 в розмірі 11 187 грн, з яких: 
6 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 
5 187 грн – сума заборгованості за процентами. 
Доказів, які б спростовували правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Щодо комісії
Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, просив стягнути й прострочену заборгованість за комісією за Договором № 71344166 від 14.08.2025 в розмірі 375 грн та за договором № 6577251 від 13.08.2025 в розмірі 1 035 грн.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України „Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України „Про захист прав споживачів” текст статті 11 викладено в такій редакції: „Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України „Про споживче кредитування”.
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів” з набуттям чинності Закону України „Про споживче кредитування” залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України „Про споживче кредитування” загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України „Про споживче кредитування” до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України „Про споживче кредитування” передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Разом з тим, Закон України „Про споживче кредитування” розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України „Про споживче кредитування” після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України „Про споживче кредитування” умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України „Про споживче кредитування” щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України „Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі № 204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме: якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України „Про споживче кредитування”.
Так, у № 71344166 від 14.08.2025 міститься умова про комісію за надання кредиту в розмірі 375 грн та у Договорі № 6577251 від 13.08.2025 в розмірі 1 035 грн.
Проте суд звертає увагу, що кредитні договори не містять зазначення конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту. В зв`язку з чим положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України „Про споживче кредитування”.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.01.2024 по справі № 727/5461/23, від 09.10.2024 по справі № 582/202/22.
В зв`язку з наведеним, відсутні підстави для стягнення нарахованої позивачем заборгованості за комісією.
Щодо стягнення неустойки
24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні” у зв`’язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України „Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України і діє по цей час.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX „Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану”, розділ „Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу „Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).
Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)).
Також, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18.10.2023 у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від 12.02.2025 № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З аналізу положень пункту 18 розділу „Прикінцеві та перехідні положення" та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд доходить до висновку про те, що на договір про споживчий кредит, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу „Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, а відтак позичальник ОСОБА_2 звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із відповідача неустойки Договором № 71344166 від 14.08.2025 в розмірі 5 000 грн та за договором № 6577251 від 13.08.2025 в розмірі 112 000 грн, нарахованої внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене, з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп” підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 71344166 від 14.08.2025 в розмірі в розмірі 2 706 грн 25 коп., з яких: 2 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 206 грн 25 коп. – сума заборгованості за процентами; За Кредитним договором № 6577251 від 13.08.2025 в розмірі 11 187 грн, з яких: 6 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 187 грн – сума заборгованості за процентами.
При цьому загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп” за кредитними договорами № 71344166 від 14.08.2025, № 6577251 від 13.08.2025 становить 13 893 грн 25 коп., а тому позов підлягає частковому задоволенню.
В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп” за Договорами № 71344166 від 14.08.2025, № 6577251 від 13.08.2025 комісії та неустойки слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
За приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивачем у позові заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 4 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано: договір про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, витяг з акту № 7-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 на загальну суму 4 500 грн, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, зокрема, ОСОБА_1 , платіжну інструкцію.
Враховуючи наведене, позивачем доведено понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн, які є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1 145 грн 07 коп. та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 935 грн 40 коп.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 189, 197, 198, 200, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд –
в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп” заборгованість за кредитними договорами № 71344166 від 14.08.2025, № 6577251 від 13.08.2025 у розмірі 13 893 (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 25 коп., з яких 
за Кредитним договором № 71344166 від 14.08.2025 в розмірі в розмірі 2 706 грн 25 коп., а саме: 2 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 206 грн 25 коп. – сума заборгованості за процентами; 
За Кредитним договором № 6577251 від 13.08.2025 в розмірі 11 187 грн, а саме: 6 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 187 грн – сума заборгованості за процентами, – а також судовий збір у розмірі 1 145 (одна тисяча сто сорок п`ять) грн 07 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 935 (одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 40 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Деал Фінанс Груп”, ідентифікаційний код: 44280974, місцезнаходження: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, офіс 40/3; засоби зв`язку: 044-334-54-62; електронна адреса: dealfinance@vskgroup.com.ua.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повний текст судового рішення складено 03.07.2026.

Суддя Ю.С. Кучаковський