ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/13203/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Волдінера Ф.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та карток відмови, 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» (далі – ТОВ «ЛЕОБРО», позивач) до Волинської митниці, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000176/2 від 21.05.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001348.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.05.2025 Волинською митницею були прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000176/2 та визначено вартість товарів за резервним методом та видана картка відмови №UA205140/2025/001348 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Позивач не погоджується із вказаними рішеннями та картками відмови, оскільки надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару; в рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не було наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Ухвалою суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності та неточності, відтак у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару. Оскільки позивачем не було надано достатніх документів на запит митного органу, які б підтверджували або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. У зв`язку з цим декларанта повідомлено про намір прийняття рішення про коригування митної вартості товару та після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 Митного кодексу України визначено за резервним методом. 
З наведених підстав відповідач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є законним та обґрунтованим.
Інших заяв по суті справи не надходило.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.
Судом встановлено, що 11.02.2025 між ТОВ «ЛЕОБРО», як покупцем та компанією «ABC Tools Mfg. Corp.» (Qingdao, Китай), як продавцем, було укладено контракт поставки №20250211-1 (копія додається). 
За умовами Контракту поставки №20250211-1 (пункти 1.1, 2.1-2.4, 3.1, 3.2, 4.1) продавець зобов`язався виготовити та поставити покупцю товари (стелажі, тощо), а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити Товари. 
Валюта контракту – долари США. Загальна вартість договору складає суму усіх інвойсів до цього договору, які є невід`ємними його частинами. Ціни на товар встановлюються для кожної окремої партії та визначаються в інвойсах. Ціни базуються на умовах FOB Qingdao, Китай відповідно до Інкотермс 2010. 
Умови оплати встановлюються окремо для кожної партії товару та визначаються в додатках до даного контракту. Всі платежі по даному контракту здійснюються покупцем в доларах США на підставі виставлених продавцем інвойсів. 
Поставка товару здійснюється на умовах FOB порт міста Qingdao, Китай відповідно до Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено додатками до даного договору. 
14.03.2025 компанія «ABC Tools Mfg. Corp.» (Qingdao, Китай) виставила комерційний інвойс №Е-202513LEO на замовлену партію товару на загальну вартість 13 880,00 дол. США. 
Позивач оплатив партію товару, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №99 від 14.02.2025 (на суму 6 940,00 дол. США) та №114 від 25.04.2025 (на суму 6 940,00 дол. США).
Перевезення вантажу було організоване та здійснене ТОВ «Ламан Шипніг» на підставі договору №12042024-1 про транспортно-експедиторське обслуговування від 12.04.2024, що укладений з позивачем. 
Для здійснення перевезення автомобільним транспортом експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» було залучено ТОВ «Ламан Транс-Експресс», що підтверджується договором №1835 про організацію перевезень автомобільним транспортом від 01.07.2016 (копія додається) та CMR 1371 від 14.05.2025. 
Морський фрахт спірного товару підтверджується коносаментом №WMSS25030578 від 21.05.2025. 
14.05.2025 ТОВ «Ламан Шипінг» виставило позивачу рахунок-фактуру №LS 4644921 на загальну суму 151 657,50 грн з ПДВ. 
14.05.2025 позивач оплатив вартість послуг ТОВ «Ламан Шипінг» на суму 151 657,50 грн, що підтверджується електронною платіжною інструкцією №ХВ5Т-02ТН-6122 ЕСКК від 14.05.2025. 
14.05.2025 ТОВ «Ламан Шипнінг» надало довідку про транспортні витрати №468027 від 14.05.2025. В довідці експедитором визначено вартість наданих ним послуг за межами державного кордону України, яка становить 133 791,00 грн. 
З метою митного оформлення імпортованого товару декларант позивача подав до Волинської митниці наступні документи: 
- митну декларацію №25UA205140031498U1 від 19.05.2025; 
- контракт поставки №20250211-1 від 11.02.2025; 
- комерційний інвойс №Е-202513LEO від 14.03.2025; 
- пакувальний лист №Е-202513LEO від 14.03.2025; 
- сертифікат походження товару №25С525000115/00006 від 08.05.2025; 
- копію платіжної інструкції в іноземній валюті №99 від 14.02.2025; 
- копію платіжної інструкції в іноземній валюті №114 від 25.04.2025; 
- договір №12042024-1 про транспортно-експедиторське обслуговування від 12.04.2024; 
- договір №1835 про організацію перевезення автомобільним транспортом від 01.07.2016; 
- рахунок-фактуру №LS-4644921 від 14.05.2025; 
- довідку про транспортні витрати №468027 від 14.05.2025; 
- коносамент WMSS25030578 від 21.03.2025; 
- міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) №1371 від 14.05.2025; 
- експортна митна декларація 425820250000308507 від 18.03.2025. 
Вартість товару позивач визначив із застосуванням основного методу: за ціною договору (контракту), а саме в сумі 13 880,00 дол. США. 
20.05.2025 відповідач надіслав декларанту позивача через електронний кабінет електронне повідомлення, в якому митний орган зазначив, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності:
- Відповідно рахунка-фактури від 14.05.2025 № E-202513LEO умови поставки товару зазначені FOB QINGDAO, що суперечить умовам поставки, вказаним в гр. 20 МД FOB NINGBO. Інформації щодо суб`єктів надання транспортних послуг, а також суми транспортування в країні експорту між маршрутом NINGBO - QINGDAO не надано;
- До митного оформлення надано банківські платіжні документи від 25.04.2025 № 114 на суму 6940 дол. США та від 14.02.2025 №99 на суму 6940 дол. США, проте згідно рахунка-фактури від 14.05.2025 № E-202513LEO оплата за товар узгоджена в такій послідовності: 30% передоплата та 70% до моменту доставки. Також, в даних платіжних інструкціях в іноземній валюті в призначенні платежу зазначений Контракт від 11.02.2025 №20250211-1. Згідно п. 2.2 Контракту ціна та загальна вартість контракту складає суму усіх інвойсів до цього Договору. Вищезазначене свідчить про те, що надана оплата за товар не стосується оцінюваної поставки товару, адже суперечить умовам оплати, вказаним в інвойсі та неможливістю ідентифікації оплати до конкретної поставки товару.
- В гр.22 автотранспортної накладної від 14.05.2025 №1371 відсутній штамп та підпис відправника.- Згідно п. 4.1 договору (контракту) від 12.04.2024 №12042024-1 оплата за договором здійснюється шляхом 100% передоплати до моменту надання послуг, проте банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг не подано до митного оформлення.
- Відповідно п. 1.2, п. 4.4 договору (контракту) про перевезення від 12.04.2024 №12042024-1 передбачена Заявка. Також, згідно п. 3.1.1. договору (контракту) про перевезення від 01.07.2016 №1835 передбачена заявка на транспортування, проте за жодним з поданих договорів Заявки не надано до митного оформлення.
- В довідці про транспортні витрати від 14.05.2025 №468027 наявна інформація щодо навантажувально-розвантажувальних робіт, проте дані витрати відсутні в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості.
- Копія митної декларації країни відправлення від 18.03.2025 №425820250000308507 надана китайською мовою, проте відповідно ст. 254 МКУ подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Також в означеному електронному повідомленні відповідач запропонував декларанту в 10-денний строк надати додаткові документи.
21.05.2025 позивач надіслав відповідачу заяву №20250521/1, у якій навів детальні письмові обґрунтування щодо виявлених митним органом ніби то розбіжностей в поданих до митного оформлення документах. 
До заяви позивачем було додано: 
1. Копію рахунку-фактури №LS-4644921 від 14.05.2025. 
2. Електронну платіжну інструкцію XB5T-02TH-6122-ECKK від 14.05.2025. 
3. Копію заявки №10 на транспортування та експедирування контейнерів від 21.03.2025. 
4. Виписки по рахунку товариства. 
21.05.2025 відповідач відмовив позивачу у митному оформленні товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000176/2.
Тоді ж, 21.05.2025, відповідач склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001348.
Підставами відмови у митному оформленні товарів за ціною договору (контракту) ті ж самі, що зазначені в електронному повідомленні відповідача від 21.05.2025. 
Після відмови у митному оформленні товару та прийняття рішення про коригування митної товару, позивач подав нову митну декларацію №25UA205140032122U7, в якій задекларовано товар, митну вартість якого скориговано рішенням про коригування митної вартості товару № UA205140/2025/000176/2 від 21.05.2025. 
Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000176/2 від 21.05.2025, а також картку відмови №UA205140/2025/001348 протиправними, а тому звернувся з даним позовом до суду.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Відповідно ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. 
Положеннями ч. 1 ст. 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію. 
Згідно з частинами 1, 2 та 6 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. 
При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. 
Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, на яку накладено електронний підпис, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи. 
Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. 
Крім цього, ч. 3 ст. 318 МК України встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. 
Відповідно до ст. 49 та п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів. 
Згідно з ч. 1 ст. 51 та частин 1 та 2 ст. 52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. 
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та Главою 8 розділу ІІІ МК України. 
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. 
Згідно з частинами 1-3 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний Контракт (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) Контракт (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський Контракт покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Згідно з частинами 1-3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу. 
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Щодо зауважень Волинської митниці з приводу розбіжностей в базисі поставки в документах, що подані до митного оформлення та ВМД суд зазначає таке. 
До митного оформлення ТОВ «ЛЕОБРО» подано контракт поставки 20250211-1 від 11.02.2025. Відповідно до п. 4.1 вказаного правочину поставка товару здійснюється на умовах FOB порт міста Qingdao, Китай відповідно до Інкотермс-2010, якщо інше не передбачено Додатками до даного Договору. 
Визначені умови поставки відповідають інформації, що вказана в: комерційному інвойсі Е-202513LEO від 14.05.2025; пакувальному листі Е-202513LEO від 14.05.2025; сертифікаті походження №25С52500014489; експортній митній декларації 425820250000308507; коносаменті WMSS25030578 ВІД 21.05.2025; заявці №10 на транспортування та експедирування контейнерів від 21.03.2025 до договору на ТЕО №12042024-1 від 12.04.2024. 
Вказане в сукупності свідчить про те, що поставка спірного товару була здійснена за правилами FOB порт міста Qingdao, Китай. 
Разом з тим, під час заповнення декларантом позивача митним брокером митної декларації у гр. 20 ЕМД 25UA205140031498U1 від 19.05.2025 було допущено помилку і замість FOB Qingdao зазначено FOB Ningbo. 
Після відмови в митному оформленні товарів та прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів, позивачем було подано нову ЕМД 25UA205140032122U7 від 21.05.2025 та аркуш коригування митної декларації. В графі 20 ЕМД 25UA205140032122U7 від 21.05.2025 декларантом позивача було зазначено вірні умови поставки – FOB Qingdao, Китай. При цьому жодні складові митної вартості товарів, в тому чисті вартість витрат на транспортування, не змінилися. 
Суд також не бере до уваги твердження відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару є оплата позивачем вартості товару не у відсотковому співвідношенні, яке визначено в комерційному інвойсі №E-202513LEO від 14.03.2025, з наступних підстав.
Згідно із пунктом 3.1 контракту поставки №20250211-1 від 11.02.2025, умови оплати встановлюються окремо для кожної партії та визначаються в інвойсах до даного контракту. 
Відповідно до комерційного інвойсу №E-202513LEO від 14.03.2025 загальна вартість замовленого товару становить 13 880,00 дол. США. 
14.02.2025 позивач здійснив передоплату за замовленою партією товару на суму 6 940,00 дол. США (платіжна інструкція в іноземній валюті №99 від 14.02.2025). Передоплата товару була здійснена на підставі Контракту поставки №20250211-1 від 11.02.2025. 
Решта частина вартості замовленої партії товару в сумі 6 940,00 дол. США (13 880,00 дол. США – 6 940,00 дол. США = 6 940,00 дол. США) була оплачена позивачем 25.04.2025, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №114 від 25.04.2025. 
Платіжні інструкції в іноземній валюті №99 від 14.02.2025 та №114 від 25.04.2025 підтверджують, що позивач до моменту доставки йому товару здійснив переказ коштів на розрахунковий рахунок продавця – компанії ABC Tools Mfg.Corp.(Qingdao), (Китай) на загальну суму 13 880,00 дол. США. 
Визначені відомості додатково підтверджуються виписками з банківського рахунку позивача за 14.02.2025 та за 25.04.2025, які додаються до позову та були додатково подані відповідачу на його запит. 
Згідно усталеної практики Верховного Суду рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги/придбаний товар, тобто носить інформаційний характер. 
У ч. 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/19, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 та від 29.04.2020 у справі №915/641/19. 
Уклавши контракт поставки №20250211-1 від 11.02.2025 та здійснивши замовлення товару на суму 13 880,00 дол. США, позивач розумів взяті на себе зобов`язання перед компанією ABC Tools Mfg.Corp.(Qingdao), (Китай) та здійснив передоплату товару в розмірі 50% від вартості партії товару (реквізити банківського рахунку постачальника зазначені в контракті поставки. Умови контракту поставки №20250211-1 від 11.02.2025 не передбачають відповідальності покупця за здійснення передоплати товару в розмірі більшому ніж визначений в інвойсі. Відтак, порушення умов контракту не відбулося. 
Наданий митному органу контракт поставки №20250211-1 від 11.02.2025 та комерційний інвойс №E-202513LEO від 14.03.2025 з урахуванням відомостей платіжних інструкцій в іноземній валюті №99 від 14.02.2025 та №114 від 25.04.2025 давали змогу відповідачу пересвідчитися у вартості як кожної одиниці товару, яка ввезена на митну територію України, так і в загальній вартості такого товару. 
Таким чином, подані декларантом основні та додаткові документи в повній мірі підтверджують вартість ввезеного позивачем товару згідно інвойсу та фактично оплаченою сумою за платіжними інструкціями в іноземній валюті №99 від 14.02.2025 та №114 від 25.04.2025.
Щодо доводів відповідача про підстави коригування відповідачем митної вартості товарів, що в платіжних інструкціях в іноземній валюті №99 від 14.02.2025 та №114 від 25.04.2025 в призначенні платежу зазначений Контракт №20250211-1 від 11.02.2025. Згідно п. 2.2 Контракту ціна та загальна вартість контракту складає суму усіх інвойсів до цього Договору. 
Сума платіжних інструкцій в іноземній валюті №99 від 14.02.2025 та №114 від 25.04.2025 дорівнює 13 880,00 дол. США. Саме на означену суму постачальником товару компанією ABC Tools Mfg.Corp.(Qingdao), (Китай) виставлено комерційний інвойс №E-202513LEO від 14.03.2025. В даному документі компанія ABC Tools Mfg.Corp.(Qingdao), (Китай) зазначила свої банківські реквізити та вказала, що оплата здійснюється за контрактом №20250211-1. 
Тобто розбіжностей в означених документах митним органом не виявлено та давало йому змогу беззаперечно пов`язати платіжні документи із відповідною партією товару. 
Позивач зазначає, що вимоги до платіжних інструкцій в іноземній валюті викладені в п. 14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті або банківських металах, що затверджена постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008. Зокрема, платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема призначення платежу. 
Разом з тим, вимог до інформації, яка повинна бути зазначена в графі «призначення платежу» НБУ не наводить. Відтак, платник вправі діяти на власний розсуд при заповненні відомостей про призначення платежу. 
Із платіжних інструкцій в іноземній валюті №99 від 14.02.2025 та №114 від 25.04.2025 вбачається, що в гр. 70 «Призначення платежу» позивач зазначив: «Номер та дата контракту, вид товарів чи послуг: PREPAYMENT FOR GOODS UNDER THE CONTRACT 20250211-1 FROM 11.02.2025». Вказане свідчить, що грошові кошти в розмірі 13 880,00 дол. США (6940,00 дол. США + 6940,00 дол. США) були перераховані на рахунок постачальника спірного товару саме за контрактом №20250211-1 від 11.02.2025 за партію товару згідно комерційного інвойсу №E 202513LEO від 14.03.2025. 
Сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару. 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №810/2784/18. 
Щодо відсутності штампу та підпису відправника в гр. 22 автотранспортної накладної №1371 від 14.05.2025 суд зазначає наступне.
Автотранспортна накладна (СМR) – це товарно-транспортна накладна міжнародної форми, використання якої під час міжнародних вантажних перевезень передбачено Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» Україна приєдналась до вказаної Конвенції. 
Суть прийняття Конвенції – стандартизація умов, що регулюють договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, зокрема стосовно документів, які застосовуються під час такого перевезення та відповідальності перевізника. 
Відповідно до ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. 
Транспортна накладна CMR виписується для підтвердження укладення договору перевезення, який визначає відповідальність відправника, перевізника та одержувача товару. 
Статтею 11 Конвенції передбачено, що для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати. 
Перевізник не зобов`язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника. 
При прийнятті вантажу відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції перевізник зобов`язаний перевірити: a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки. 
При цьому ч. 1 ст. 5 Конвенції передбачено, що вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника. 
Крім цього, ст. 6 Конвенції встановлено обов`язкові реквізити вантажної накладної (CMR), а саме: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. 
У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. 
Отже, відповідно до наведених вище положень Конвенції ні відправник, ні перевізник не мають обов`язку проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи або штампи. 
Таким чином, відправником товару не було порушено правил заповнення вантажної накладної (CMR). 
При цьому, факт проставлення або непроставлення підпису та/або штампу відправника товару чи незаповнення графи 22 жодним чином не впливає на визначення митної вартості такого товару. 
З аналізу норм МК України вбачається, що товаротранспортна накладна може бути джерелом відомостей про країну походження товару (ч. 9 ст. 43 МК України), про кількість вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування (ч. 2 ст. 191 МК України), про автотранспортний засіб комерційного призначення, що перевозить товари ч. 2 ст. 221 МК України). Проте приписами МК України не передбачено, що товаротранспортна накладна є джерелом відомостей про митну вартість товарів. 
Відтак, наявність/відсутність окремих не обов`язкових реквізитів у CMR не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, оскільки недоліків щодо кількісних та якісних характеристик товару, указаного у CMR 1371 від 14.05.2025, митним органом не виявлено.
Суд також не бере до уваги твердження митниці про те, що згідно п. 4.1 договору (контракту) про перевезення від 12.04.2024 № 12042024-1 оплата договором здійснюється шляхом 100% передоплати до моменту надання послуг, проте банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг не подано до митного оформлення. 
Так, відповідно до п. 4.1 Договору №12042024-1 про транспортно-експедиторське обслуговування від 12.04.2024 оплата за цим договором здійснюється клієнтом на підставі та відповідно до рахунку експедитора шляхом 100% передоплати до моменту надання послуг, та не пізніше банківського дня, у якому рахунок виставлявся до сплати. 
На вимогу відповідача 21.05.2025 позивачем разом із заявою вих. №20250521/1 до митного оформлення було подано окрім іншого: копію рахунку-фактури №LS-4644921 від 14.05.2025, що виставлений ТОВ «Ламана Шипінг»; електронну платіжну інструкція XB5T-02TH-6122-ECKK від 14.05.2025. 
Суд вважає, що вказані документи підтверджують той факт, що позивач виконав зобов`язання перед експедитором у повному обсязі в строк та на умовах, що визначені Договором №12042024-1 про транспортно-експедиторське обслуговування від 12.04.2024. 
Також у спірному рішенні зазначено: «позивачем до митного оформлення не було подано заявок за договорами №12042024-1 про транспортно-експедиторське обслуговування від 12.04.2024 та договором №1835 про організацію перевезення автомобільним транспортом від 01.07.2016».
З матеріалів справи вбачається, що на вимогу митного орану позивач подав разом із заявою вих. №20250521/1 від 21.05.2025 заявку №10 на транспортування та експедирування контейнерів від 21.03.2025. Вказана заявка містить: реквізити контейнера та коносаменту; розрахунок вартості послуг ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ»; порти завантаження та розвантаження; відомості щодо вантажу та кількості контейнерів. 
Дані заявки №10 на транспортування та експедирування контейнерів від 21.03.2025 узгоджуються з іншими документами, що буди подані до митного оформлення. 
Відповідно до п. 2.1.1 договору №12042024-1 про транспортно-експедиторське обслуговування від 12.04.2024, ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» зобов`язане за рахунок Клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, погоджених Сторонами, а також надати інші послуги Клієнтові за погодженням Сторін, в тому числі, митне оформлення вантажу, оплаті провізної плати (залізничного тарифу) за завантажені та порожні рейси рухомого складу (РС) та інші послуги/роботи надані залізницею, перевізником. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за цим Договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ - коносамент, автомобільна накладна, авіа накладна або залізнична накладна. 
На виконання зазначеної умови договору, ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» залучило до виконання перевезення ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» (договір №1835 про організацію перевезення автомобільним транспортом від 01.07.2016), а ТОВ «ЛЕОБРО» не було стороною договору №1835 про організацію перевезення автомобільним транспортом від 01.07.2016 і не має в розпорядженні первинних документів за означеним правочином. 
Вартість послуг ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» за заявкою №10 на транспортування та експедирування контейнерів від 21.03.2025 до договору №12042024-1 про транспортно-експедиторське обслуговування від 12.04.2024 свідчить про вартість транспортних витрат на транспортування спірного товару і додаткового підтвердження від третіх осіб (з якими ТОВ «ЛЕОБРО» не перебувало в правовідносинах) не потребує. 
Суд не бере до уваги також твердження про те, що в довідці про транспортні витрати №468027 від 14.05.2025 наявна інформація щодо навантажувально-розвантажувальних робіт, проте дані витрати відсутні в гр. 21 ДМВ, що свідчить про їх не включення до митної вартості товару з таких мотивів та підстав. 
ТОВ «ЛЕОБРО» подано до митного оформлення довідку про транспорті витрати №468027 від 14.05.2025, що надана ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ». В означеній довідці зазначено, що у вартість міжнародної доставки товару включено навантажувально розвантажувальні роботи. 
Вказане відповідає положенням договору №12042024-1 про транспортно експедиторське обслуговування від 12.04.2024, що укладений між ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» та позивачем, а також вимогам Закону України «Про транспортно експедиторську діяльність». 
Відповідно до підпункту 2.2.5 п. 2.2 розділу 2 договору №12042024-1 про транспортно експедиторське обслуговування від 12.04.2024, експедитор має право надавати Клієнтові усі види транспортно-експедиторських послуг, у тому числі передбачених ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність». 
Положеннями ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» унормовано, що експедитор за дорученням клієнта надає в тому числі інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству. 
Відтак, навантажувально-розвантажувальні роботи можуть здійснюватися силами та засобами експедитора за дорученням клієнта. Означені роботи є видами транспортно-експедиторських послуг. 
В рахунку-фактурі №LS-4644921 від 14.05.2025, що виставлений експедитором, та поданий позивачем до митного оформлення, ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» вказало види та вартість послуг, які були надані ним позивачу з розбивкою на до та після державного кордону України. Оцінюючи вказаний бухгалтерський документ в сукупності з довідкою про транспортні витрати №468027 від 14.05.2025, підставно стверджувати, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт, як допоміжних та супутніх перевезенню транспортно-експедиційних послуг, зазначена в складі послуг з міжнародного перевезення за межами України. 
Відтак, у позивача не було обов`язку подавати до митного оформлення відомості щодо підтвердження вартості навантажувально-розвантажувальних послуг, оскільки такі не надавалися окремо, для їх виконання позивачем не залучалися треті особи. Послуги з навантаження/розвантаження контейнера WМSS25030578 виконані силами та засобами ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» (залучених ним осіб). 
Суд також звертає увагу, що положеннями п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів. Відповідно, надана експедитором довідка про транспорті витрати №468027 від 14.05.2025 є допустимим доказом розміру таких витрат. 
Оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 ч. 2 ст. 55 МК України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішень про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у них відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування. 
Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 
2) другорядні: 
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 
в) на основі віднімання вартості; 
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 
ґ) резервний. 
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції). 
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. 
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. 
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу. 
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. 
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. 
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу. 
Частинами 2-5 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. 
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи. 
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. 
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). 
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. 
10.04.2008 Законом України «Про ратифікацію Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі» було ратифіковано відповідний Протокол та задекларовано приєднання України до угоди про Світову організацію торгівлі. 
Визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу має відповідати принципам та положенням ст. VII GATT «Оцінка товару для митних цілей» та Угоди про застосування ст. VII GATT. 
Відповідно до п. 2 (а) - п. 2 (с) ст. VІІ GATT оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. 
Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту. 
Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. 
Відповідно до додатку 1 до ст. VII GATT, формулювання підпунктів «a» і «b» дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар. 
Отже, аналіз ст. VII GATT дозволяє стверджувати, що для цілей митного оформлення товару за резервним методом під митною вартістю товару розуміється ціна такого товару, за яку він продається чи пропонується до продажу в імпортуючій країні. 
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, у графі 33 рішення про коригування «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» митний орган у даній графі вказує про проведення процедури консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 МК України. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. 
Окрім того, поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. 
З рішень про коригування митної вартості товарів, що оскаржуються, вбачається, що відповідач обмежився виключно вказівкою на номери та дати митних декларацій, що були взяті ним за основу для визначення митної вартості товарів. 
Митним органом не враховано, що у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. 
Не доведення відповідачем ознак подібності товарів та умов імпорту не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень належить задовольнити.
Також, враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001348 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000176/2 від 21.05.2025, які судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Згідно із частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 7 703,68 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 04.11.2025 №СНХ3-М42Х-99МН-2А7Н.
При вирішенні питання щодо стягнення решти судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу та за послуги перекладу) суд враховує таке.
Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.
У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).
Як вбачається із наявних у справі письмових доказів, а саме договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 09.10.2025, рахунку до Договору, виписки з рахунку, акту приймання-передачі наданих послуг від 09.10.2025 адвокат Нечипорук І.С. надала позивачу правову допомогу в сумі 10 000,00 грн, які оплачені.
При цьому, пунктом 4.4 договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 09.10.2025 визначено фіксовану суму винагороди (10 000,00 грн). Водночас, позивач надав акт приймання-передачі наданих послуг від 09.10.2025 за вказаним договором.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечила щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду у цій категорії справ) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 7 703,68 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товару від 21.05.2025 №UA205140/2025/000176/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Волинської митниці №UA205140/2025/001348.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір у розмірі 7 703 (сім тисяч сімсот три) гривень 68 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» (43024, Волинська область, місто Луцьк, вулиця В`ячеслава Чороновола, 7/33, ідентифікаційний код юридичної особи 44960526).
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385).

Суддя Ф.А. Волдінер