Справа № 643/2233/26
Провадження № 2/643/3921/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026   м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Пасічник О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:
ОСОБА_1 10.02.2026 через свого представника адвоката – Шинкарчук А.В. звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Департамент реєстрації Харківська міська рада в якому просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Рішенням Виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області №227/15 від 01.12.1992 р. на підставі ст 54 Житлового кодексу України, було надано ОСОБА_6 дві кімнати в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 загальною житловою площею 29,09 кв.м.
На підставі вищевказаного рішення виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Демидову Георгію Борисовичу було видано ордер на житлове приміщення №105725 від 10.12.1992 р. яким було надано право проживання йому та членам його родини ( ОСОБА_2 – дружина, ОСОБА_1 – син, ОСОБА_7 – дочка, ОСОБА_3 – дочка) у двох кімнатах 3-кімнаткої квартири АДРЕСА_1 загальною житловою площею 29,09 кв.м.
Третя кімната житловою площею 16,1 кв.м. була передана в користування іншій сім`ї та в подальшому була придбана за договором купівлі-продажу громадянкою ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та передана їй у приватну власність.
ІНФОРМАЦІЯ_2 основний квартиронаймач - ОСОБА_6 помер, про що Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 29.11.2024 р.
Станом на час подання позову до суду, в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Третя особа - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Однак, всі відповідачі вже більше 4 (чотирьох) років не проживають за адресою своєї реєстрації - АДРЕСА_2 .
Так, мати Позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виїхала за межі України 22.12.2021 р. та з того часу в Україну не поверталась, про що є відповідна відмітка в закордонному паспорті.
Сестра Позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виїхала за межі України близько 10 років назад, проживає в іншій країні та до теперішнього часу в Україну не повернулась.
Сестра Позивача - ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , виїхала за межі України на початку 2022 року і також з того часу в Україну не поверталась.
Починаючи з 2022 року Позивач самостійно дбає про житло в якому зареєстрований та інші члени сім`ї та сплачує комунальні платежі.
Позивач вимушений звернутися з відповідним позовом до суду, оскільки добровільно змінити місце свої реєстрації Відповідачі не бажають, мотивуючи свою відмову не бажанням повертатись в Україну та нести будь-які фінансові витрати пов`язані зі зміною місця своєї реєстрації. Наміру в подальшому користуватись квартирою вони не мають. Наразі, як відомо, Відповідачі мають інше житло. Позивач жодним чином не чинить Відповідачам перешкод в користуванні жилим приміщенням.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 16.02.2026 відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
02.03.2026 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи Департамент реєстрації Харківської міської ради в яких третя особа просить прийняти пояснення та розглянути справу № 643/2233/26 відповідно до норм матеріального та процесуального права з урахуванням міркувань, викладених у поясненнях, без участі представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради.
17.03.2026 року до суду через систему Електронний суд надійшов відзив представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката Субочева Сергія Юрійовича у якому представник відповідачів просить позовну заяву ОСОБА_9 про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 задовольнити. Розгляд справи здійснити без участі Відповідачів та представника відповідачів.
18.05.2026 до суду надійшли відзиви відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 направлені засобами поштового зв`язку 20.04.2026 з м. Вілворде, Бельгія, в яких відповідачі проти задоволення позову не заперечують. 
Ухвалою суду від 17.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Департамент реєстрації Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до судового розгляду.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце проведення засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце проведення засідання повідомлений належним чином.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Рішенням Виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області №227/15 від 01.12.1992 р. на підставі ст.54 Житлового кодексу України, було надано ОСОБА_6 звільнену кімнату житловою площею 14.39 кв. м. в додаток до займаної житлової площі 12,7 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .
На підставі вищевказаного рішення виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Демидову Георгію Борисовичу було видано ордер на житлове приміщення №105725 від 10.12.1992 р. яким було надано право проживання йому та членам його родини ( ОСОБА_2 – дружина, ОСОБА_1 – син, ОСОБА_7 – дочка, ОСОБА_3 – дочка) у двох кімнатах 3-кімнаткої квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 27,09 кв.м.
Відповідно до Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.02.2025 року станом на 06.02.2025 в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради право власності на 36/100 частки квартири  АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу посвідченого 18.07.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сторчак О.В., станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на 64/100 частки вищевказаної квартири не проводилася.
ІНФОРМАЦІЯ_7 основний квартиронаймач - ОСОБА_6 помер, про що Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 29.11.2024 р.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначає, що її дочка ОСОБА_3 виїхала за межі України близько 10 років тому, де і проживає по теперішній час, вона ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 виїхали за межі України наприкінці 2021 року.
На даний час вона та дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у Бельгії. З часу виїзду за кордон квартирою АДРЕСА_1 не користується. Наміру повертатися в Україну на даний час не має. Враховуючи на дані обставини проти задоволення позову не заперечує.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 зазначає, що її сестра ОСОБА_3 виїхала за межі України близько 10 років тому, де і проживає по теперішній час, вона ОСОБА_4 та ії мати ОСОБА_2 виїхали за межі України наприкінці 2021 року.
На даний час вона проживає у Бельгії, має інше житло. З часу виїзду за кордон квартирою АДРЕСА_1 не користується. Наміру повертатися в Україну на даний час не має. Враховуючи на дані обставини проти задоволення позову не заперечує.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 зазначає, що в 2015-2016 роках вона виїхала за межі України, де і проживає по теперішній час. З часу виїзду за кордон квартирою АДРЕСА_1 не користується. Наміру повертатися в Україну не має. Враховуючи на дані обставини проти задоволення позову не заперечує.
Відповідно до ст 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі "Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine", заява № 30856/03) та наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві" (рішення у справі "Zehentner v.Austria" заява № 20082/02).
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вичерпного переліку поважних причин не проживання законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа продовжує мати намір ставитися до жилого приміщення як до свого місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 протягом тривалого часу не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , що ними не заперечувалося, вказане також підтверджено поясненнями третьої особи ОСОБА_5 .
Виїзд Відповідачів за межі України не пов`язаний з тимчасовим працевлаштуванням чи навчанням за кордоном, чи іншими причинами переліченими в ст. 71 ЖК України, а тому причини їх відсутності за місцем свої реєстрації не відносяться до поважних причин з настанням яких за ними зберігається право користування житлом протягом всього часу їх відсутності.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірним житлом, оскільки вони з власної волі виїхали за межі країни та за відсутності поважних причин не проживали у квартирі понад встановлений законом строк, що вказує на втрату ними інтересу до вказаного житла.
Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача щодо наявності підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82,259, 263-265, 268, 273, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 ,), ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 зареєстрована АДРЕСА_2 ,) такими, що втратили право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Пасічник О.М.