єдиний унікальний номер справи 546/231/26
номер провадження 2/546/416/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Романенко О.О.,
за участі секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 546/231/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
13.03.2026 до Решетилівського районного суду Полтавської області через електронний кабінет Електронного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить суд:
1.Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
2.Розглянути справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.
3.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105) суму заборгованості за кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г в розмірі 27 716,40 гривень, що складається з:
?Заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена): 6 135,71 гривень;
?Заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 3 195,06 гривень.
?Заборгованості по сплаті комісій (в тому числі прострочена): 18 385,63 гривень.
4.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105) судові витрати:
?зі сплати судового збору в сумі 2 662,40 гривень;
?на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 11 200,00 гривень.
5.Розгляд справи здійснити без участі Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та/або представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ». Проти ухвалення судом заочного рішення у разі наявності відповідних підстав не заперечуємо.
Позовні вимог обґрунтовані тим, що 16.03.2018 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (далі - АТ «МЕГБАНК», Банк) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт, Боржник, Відповідач) було укладено Кредитний Договір № 36-214-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами) (далі - Кредитний договір), який складається з публічної частини договору, якою є Правила обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК», розміщені на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua, та індивідуальної частини договору, якою є вказаний Кредитний договір.
За умовами п. 7.1 Кредитного договору, він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.07.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним.
У подальшому Банк свої зобов`язання перед Позичальником за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши йому Кредит у розмірі та на умовах, погоджених у Кредитному договорі. Позичальник Кредит одержав, що відображено у виписках з його рахунку.
Однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків та комісії (за наявності) за користування Кредитом Відповідач виконав не в повному обсязі, допустивши прострочення здійснення строкових платежів, а також та не повернув кредит після закінчення строку кредитування, внаслідок чого у останнього сформувалась заборгованість перед Позивачем, що складається з:
- Заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена): 6 135,71 грн;
- Заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 3 195,06 грн;
- Заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена): 18 385,63 грн;
- Загальна сума заборгованості: 27 716,40 грн.
Відповідно до п. 3.3.4 Кредитного договору, Кредитодавець має право без згоди Позичальника повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов`язання по Кредитному договору, а також по правочинам, пов`язаним із забезпеченням виконання зобов`язань за Кредитним договором.
03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
Таким чином, Новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до Боржників за Основними договорами, серед яких і право вимоги до Відповідача - боржника за Кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018 року.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.03.2026 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О.
У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 17.03.2026 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 19.03.2026.
Ухвалою судді від 19.03.2026 позовну заяву залишено без руху.
26.03.2026 представником позивача виконано вимоги ухвали суду від 19.03.2026 про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою суду від 30.03.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
03.04.2026 відповідачем до суду подано клопотання про посвідчення судом довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства. Разом з клопотанням подала до суду свідоцтво про шлюб, відповідно до якого відповідачка у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
03.04.2026 відповідачем до суду подано клопотання про залишення позову без руху.
Ухвалою суду від 21.04.2026 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про посвідчення судом довіреності на ведення справи, посвідчено довіреність від 03.05.2026, видану від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_6 про уповноваження відповідно до ст. ст. 60, 62, 64 ЦПК України представляти інтереси довірителя - ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором строком дії до вирішення спору по суті. Допущено до участі у справі в якості представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 із повноваженнями, визначеними ст. 64 ЦПК України. У задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху - відмовлено. Судове засідання відкладено на 08:30 год на 16.06.2026.
16.06.2026 від представника відповідачки надійшли письмові пояснення по справі у яких представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Представник звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні Правила обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК». Вважає, що позивачем не доведено відступлення йому право вимоги за кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018. Нарахування комісії відповідно до умов договору на думку представника є незаконним. А тому, у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018, оскільки згідно наданих позивачем доказів остання здійснила погашення заборгованості за комісіями на суму 10762,32 грн. З урахуванням зазначеного раніше, відповідачкою здійснено переплату заборгованості.
У судове засідання, призначене на 16.06.2026 сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету Електронного суду, яку відповідно до довідку про доставку повістки на 16.06.2026 отримав 22.04.2026 (а.с.206). 17.04.2026 через електронний кабінет Електронного суду подав до суду клопотання про розгляд справи без представника позивача (а.с.192).
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання була повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, конверт з повісткою на 16.06.2026 повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.203).
Представник відповідачки у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання була повідомлений завчасно та належним чином, у письмових поясненнях від 16.06.2026 виклав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника (а.с.219).
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 16.03.2018 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний Договір № 36-214-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами), за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 17937,22 грн (а.с.56).
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Кредитодавець надав Позичальнику кредитні кошти (далі - Кредит), в сумі та на умовах визначених Договором, які Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього Договору.
Кредит надавався на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою (п.1.2. Кредитного договору). 
У розділі 2 «Умови та порядок надання кредиту», сторони погодили конкретні умови, на яких Позичальнику надавався Кредит, зокрема:
- п. 2.2 - строк надання Кредиту - з 16.03.2018 д 15.03.2021 включно;
- п. 2.3 - загальний розмір Кредиту - 17937,22 грн;
- п. 2.4 - процентна ставка за користування Кредитом - 15;
- п. 2.5 - реальна річна процентна ставка - 98,026;
- п. 2.6 - орієнтована загальна вартість Кредиту - 39160,04 грн;
- п. п. 2.7, 2.8 - розмір комісійної винагороди 2,5 % від суми кредиту щомісячно;
- п. 2.9 - розмір щомісячного платежу - 1073,64 грн;
- п. 2.11 - процентна ставка за користування Кредитом понад строк, вказаний в п. 2.2 Кредитного договору - 0,1.
Для обліку Кредиту та нарахованих процентів за Кредитом Кредитодавець відкрив відповідні рахунки (п. п. 3.1.1., 3.1.2. Кредитного договору).
Сторони погодили та своїм підписом Позичальник підтвердив, що цей Кредитний договір з усіма додатками та Договором, являють у сукупності для Сторін один єдиний Договір, у зв`язку з чим істотні умови, які є обов`язковими для Договору відповідно до чинного законодавства України, можуть міститися як у тексті цього Кредитного договору, чи додатках до нього, так i у Договорі (додатках до нього) (п. 5.4 Кредитного договору).
Також Позичальник своїм підписом підтвердив, що: з Правилами, які розміщені на офіційному сайті Кредитодавця www.megabank.ua та/або у відділеннях Кредитодавця, а також з умовами цього Кредитного договору, ознайомлений і згодний; один оригінал Договору із додатками, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту ним отримані (п. 5.5 Кредитного договору).
За умовами п. 7.1 Кредитного договору, він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 15.03.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним.
Відповідно до п. 7.2 Кредитного договору, закінчення строку Договору не звільняє Позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Кредитного договору.
Договір містить власноручні підписи сторін та печатку банку (а.с.56). 
16.03.2018 ОСОБА_1 підписала таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту. Згідно копій таблиці та пасторату споживчого кредиту : дата надання кредиту 16.03.2018, дата повернення 15.03.2021, Передбачено нарахування комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості по 448,43 грн (а.с. 51, 63).
Відповідно до копії заяви № 76297 на отримання кредиту на споживчі цілі від 16.03.2018 ОСОБА_1 просила АТ «Мегабанк» видати грошові кошти в сумі 17937,22 грн. Заява містить власноручні підписи сторін (а.с. 58).
До позовної заяви, окрім іншого, додано копії паспорта та довідки про присвоєння РНОКПП ОСОБА_1 (а.с.59-62). 
Згідно з копією банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 з період з 16.03.2018 по 02.12.2022, банк свої зобов`язання виконав, перерахував грошові кошти в розмірі було видано кредит у сумі 17937,22 грн. Також із даної виписки встановлено, що відповідачка частково погашала заборгованість за тілом кредиту, нарахованими процентами та комісією (а.с. 41-47). 
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості та розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором, складеними АТ «Мегабанк», сума заборгованості становить 27716,40 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 6135,71 грн, процентами 3195,06 грн та комісією 18385,63 грн (а.с. 48).
ОСОБА_1 27.11.2023 уклала шлюб з ОСОБА_7 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.161).
Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства.
Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15.
03 вересня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами и розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківським індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначених цим Договором (а.с. 14-16).
Згідно з пунктом 2 цього договору новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.
Відповідно до пункту 4 договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору новий кредитор сплачу Банку грошові кошти у сумі 21723211,51 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
Згідно з копією платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» здійснило оплату за лот GL1N426240, переможець ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС", ЄДРПОУ 40916672, протокол GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, ціна продажу 23 425 777,00 грн, без ПДВ (а.с.17).
Відповідно до копії витягу з додатку № 1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідачки за Кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018 на загальну суму 27716,40 грн (а.с. 40).
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги (а.с. 12-13).
Відповідно до пункту 2 договору права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора переходять з моменту підписання сторонами цього договору та додатку №1 (реєстр договорів).
Відповідно до копії витягу з додатку № 1 до Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018 на загальну суму 27716,40 грн (а.с. 54). 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.ч.1,2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII).
За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті в повному обсязі відповідачем та банком в подальшому було відступлено право вимоги.
Сторона відповідача жодними належними та допустимими доказами не спростувала надання первісним кредитором вказаних коштів у сумі 17937,22 грн. Окрім цього, відповідачем не заперечувався в категоричній формі факт звернення до первісного кредитора та отримання коштів, сторона відповідача, серед іншого, звертала увагу суду саме на факт того, що позивачем не доведено зазначеного належними та допустимими доказами. 
Таким чином, свої зобов`язання по кредитному договору банк виконав у повному обсязі, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконував, не сплачував своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість.
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновків, що доводи позивача, щодо укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту з відповідачем та надання первісним кредитором коштів у зазначеній позивачем сумі у кредит відповідачеві, є більш переконливими та вірогідними. У той час, як доводи сторони відповідача, викладені у відзиві, письмових поясненнях, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є менш переконливими.
З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, дані обставини не заперечуються відповідачем.
Таким чином, встановлено, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018 відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 27 716,40 гривень, що складається з:
?Заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена): 6 135,71 гривень;
?Заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 3 195,06 гривень.
?Заборгованості по сплаті комісій (в тому числі прострочена): 18 385,63 гривень.
Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії, то суд зважає наступне.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 - визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.
Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.
Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 2.8 кредитного договору № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,5 % від суми кредиту, є нікчемними.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону.
Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин.
За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована плата за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 18385,63 грн, а відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають.
Разом з цим, відповідачкою здійснювалися оплати заборгованості, з яких 10762,32 грн (448,43х24=10762,32) було зараховано на погашення плати за обслуговування, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , за кредитом № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018 за період з 16.03.2018 по 02.12.2022, а саме 24 платежі у розмірі 448,43 грн кожен 02.04.2018, 02.05.2018, 01.06.2018, 02.07.2018, 01.08.2018, 03.09.2018, 01.10.2018, 01.11.2018, 03.12.2018, 03.01.2019, 01.02.2019, 01.03.2019, 01.04.2019, 02.05.2019, 03.06.2019, 01.07.2019, 01.08.2019, 02.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019, 02.12.2019, 03.01.2020, 03.02.2020, 02.03.2020.
Оскільки суд прийшов до висновку про безпідставність нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, то сплачені відповідачкою кошти, що були зараховані на погашення плати за обслуговування мають бути зараховані в оплату заборгованості за відсотками та тілом кредиту.
Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6135,71 гривень та заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 3195,06 гривень, разом становить 9330,77 грн (6 135,71+3 195,06=9330,77).
З врахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості за комісіями в розмірі 10762,32 грн, яка має бути зарахована як оплата заборгованості за іншими складовими (тіло кредиту та відсотки), сума переплати становить 1431,55 грн. (9330,77- 10762,32 = - 1431,55).
Таким чином, у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за кредитним договором № 36-214-850-2-18-Г від 16.03.2018.
За змістом положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Підсумовуючи вищезазначене, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за безпідставністю.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то з огляду на норми ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у справі, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526,610,611,625,634, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст.2, 12, 13, 83, 142, 259, 263, 268, 273, 279, 280-282, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі за безпідставністю.
Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» у справі, покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ».
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 16 червня 2026 року.

Учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», ЄДРПОУ 40932411, адреса місцезнаходження: пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105, м. Дніпро Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 49001, телефон: +38(068)777-56-00, ел.пошта: court_fc_evrocredit@ukr.net, наявний зареєстрований електронний кабінет в підсистемі Електронний суд системи ЄСІТС;
представник позивача - адвокат Журавльов Станіслав Георгійович, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4, ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , телефон: НОМЕР_4 , наявний зареєстрований електронний кабінет в підсистемі Електронний суд системи ЄСІТС;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , електронна пошта та кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» відсутні;
представник відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , тел.: НОМЕР_6 , кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» відсутній.

Суддя О.О. Романенко