ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 954/603/25   Головуючий в І інстанції: Гончаренко О.В.
Номер провадження: 22-ц/819/445/25   Доповідач: Базіль Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,
суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.,
секретар судового засідання Сорокіна В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник, адвокат Смирнов Андрій Ігорович на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Гончаренка О.В., дата складення повного тексту рішення – 21 січня 2026 року, у справі № 954/603/25 за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє, представник, адвокат Смирнов Андрій Ігорович до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Нижньосірогозької селищної територіальної громади про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
04 квітня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник, адвокат Смирнов Андрій Ігорович звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною дядьки відповідачки. Відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини в свідоцтві про народження записаний зі слів матері.
На даний час, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утримані, оскільки службою у справах дітей дитину було вилучено у відповідачки, яка також добровільно заявила про своє бажання передати сина позивачці.
З посиланням на те, що мати дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, самоусунулась від її виховання, оскільки не бере участі у його житті, не надавала та не надає жодної допомоги, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої, крім того, добровільно відмовилась від дитини, просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доручити органу опіки та піклування Нижньосірогозької селищної територіальної громади надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 січня 2026 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Нижньосірогозької селищної територіальної громади про позбавлення батьківських прав відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, необхідних для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав матері дитини. 
Суд також вказав, що під час розгляду справи суду не було надано жодних належних 
і допустимих доказів щодо підстав перебування і проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із позивачкою. 
Надані представником позивача докази, а саме листи, фотоматеріал, суд не прийняв до уваги, виходячи з того, що вони не відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності.
Узагальнюючи доводи апеляційної скарги та її вимоги.
В апеляційній скарзі представник позивача, ОСОБА_1 , адвокат Смирнов Андрій Ігорович просить скасувати рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21.01.2026 року по справі № 954/603/25 та ухвалити нове рішення, яким позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її сина ОСОБА_3 задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вважає, що матеріалами справи та інформацією, що була викладена у позові підтверджено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає разом з ОСОБА_1 , перебуває на її утриманні та виховується нею без будь-якої участі матері. Наявність родинного зв`язку не є обов`язковою умовою для звернення з позовом про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду має особа, в сім`ї якої проживає дитина, що судом першої інстанції проігноровано.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу.
Представник Нижньосірогозької селищної ради Херсонської області, як органу опіки 
та піклування, адвокат Гончаров Михайло Васильович надав відзив на апеляційну скаргу, сформувавши його в системі «Електронний суд» 23.02.2026 року, в якому, зокрема, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 січня 2026 року залишити без змін, покликаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що Нижньосірогозька селищна рада Херсонської області, як орган опіки
та піклування у суді першої інстанції заперечила проти задоволення позову та відмовив у наданні висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з перебуванням дитини за межами України, неможливістю проведення обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною та з`ясування фактичного становища дитини.
Явка учасників справи в судове засідання.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, в апеляційній скарзі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 була повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, шляхом розміщення оголошення на сайті суду.
Представник третьої особи, адвокат Гончаров Михайло Васильович в судове засідання 13.05.2026 року не з`явився. Заяви про відкладення розгляду справи суду не направив.
У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного апеляційний суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи та їх представників.
Позиція апеляційного суду.
У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
В процесі розгляду справи суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №199. Батьками дитини в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 записані: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_2 (а.с.7).
Із змісту копій документів наданих позивачем про реєстрацію місця проживання позивачки та малолітньої дитини ОСОБА_3 , місця його навчання, перебування на обліку у сімейного лікаря, вбачається, що ці документи є іноземними документами, на яких компетентним органом держави, в якій документи складені, не проставлено апостиль (а.с.9-14).
Відповідно до інформації, яка міститься в Реєстрі територіальної громади органу реєстрації Нижньосірогозької селищної ради, який ведеться засобами ВІС ДМС України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (лист відділу «Центр надання адміністративних послуг» Нижньосірогозької селищної ради від 29.07.2025 року № 238/01-23/0/25) (а.с.82-83).
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року №376, територія Генічеського району Херсонської області, зокрема і с. Верхні Сірогози Нижньосірогозької селищної територіальної громади є з 24.02.2022 року окупованою територією рф.
Із заяви начальника Нижньосірогозької селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області про відмову від надання висновку, сформованої 01.08.2025 року 
в системі «Електронний суд» слідує, що інформації щодо офіційної відмови ОСОБА_2 від свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його передачі позивачу, вилучення дитини ОСОБА_3 або інших дітей з сім`ї ОСОБА_2 у відділі соціального захисту населення, медицини та служби у справах дітей Нижньосірогозької селищної ради відсутня. Станом на 24.02.2022 року та на даний час родина ОСОБА_2 як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, у відділі соціального захисту населення, медицини та служби у справах дітей Нижньосірогозької селищної ради не перебуває.
Наказом начальника Нижньосірогозької селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області № 141 від 31.07.2025 року відмовлено у наданні висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із перебуванням дитини за межами України, неможливістю проведення обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, та з`ясування фактичного становища дитини. (а.с.78).
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року у справі №409/1865/17-ц зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13). Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», передбачає необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
У справах про позбавлення батьківських прав, яке є крайнім заходом з урахуванням підходів Верховного Суду закріплений стандарт «достатніх та переконливих доказів», який означає, що докази, надані стороною, повинні бути достатніми для переконання суду у наявності підстав для позбавлення батьківських прав. Цей стандарт доказування є вищим, ніж «вірогідність доказів» (постанову Верховного Суду від 30 вересня 2025 року у справі № 594/837/24).
Звертаючись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач вказувала, що дитина проживає разом з нею, а мати дитини (відповідачка по справі) не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, самоусунулась від її виховання, оскільки не бере участі у житті сина, не надає йому жодної допомоги, крім того добровільно відмовилась від дитини. 
Як на доказові документи, підтверджуючи зазначені в позові обставини позивач покликалася на документи, що підтверджують її спільне проживання з дитиною з 18.04.2023 року в АДРЕСА_2 , а також на довідку Об`єднання початкових шкіл міська початкова школа спільного навчання «Шульштрассе» м. Гільден, довідку Гільденської гімназії ім. Гельмгольці про відвідування дитиною занять з рідної мови, довідку культурного центра «Дружба-Фройндшафт», висновок лікаря-спеціаліста кабінету приватної медичної практики «Дуальна медицина», довідку практика-ерго та фізіотерапії ОСОБА_5 . З копій вказаних документів слідує, що вони видані посадовими особами установ м. Гільден, Німеччина. 
Проте надані позивачем документи можуть підтверджувати факт спільного проживання позивачки та дитини, навчання ОСОБА_3 відповідних навчальних закладах, стан його здоров`я лише у випадку засвідчення їх апостилем, оскільки до документів, виданих на території Німеччини, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Гаазькою конвенцією від 05 жовтня 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка є чинною у відносинах України з Німеччиною.
Конвенцією встановлюється спеціальний знак (штамп), що проставляється на офіційні документи, створені в одній державі та підлягають передачі до іншої держави, що замінює процедуру консульської легалізації, — апостиль.
Документи, засвідчені апостилем в одній із держав-учасниць Конвенції, повинні прийматися в іншій державі-учасниці Конвенції без будь-яких обмежень.
Відповідно до ч.8 ст.95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
За таких обставин, надані позивачкою документи, як такі, що належним чином не оформлені (не апостильовані) не є у даному випадку письмовими доказами у розумінні ч.8 ст.95 ЦПК України.
Крім того, як слідує із заяви про відмову від надання висновку, сформованої в системі «Електронний суд» 01.08.2025 року, Нижньосірогозька селищна рада Херсонської області, як орган опіки та піклування, не має інформації щодо офіційної відмови ОСОБА_2 від свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його передачі позивачу, вилучення дитини ОСОБА_3 або інших дітей з сім`ї ОСОБА_2 . 
Не надано таких доказів і під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.
В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували обставини викладені в позові, а саме, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що вона самоусунулась від виховання дитини, не надає йому жодної допомоги, крім того добровільно відмовилась від дитини. 
Отже позивачка під час розгляду справи в суді першої інстанції не надала суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин, яким обґрунтовувала свої позовні вимоги, хоча відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України це є її процесуальним обов`язком.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, необхідних для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав матері дитини. 
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Ураховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник, адвокат Смирнов Андрій Ігорович залишити без задоволення, а рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 січня 2026 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Л.В. Базіль

Судді:     В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько