ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3801/26 Справа № 175/9720/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Усенко Я.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №175/9720/24 за позовом Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, інфляційних витрат, 3% річних від простроченої суми заборгованості по сплаті орендної плати за землю, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року,ухвалене у складі судді Білоусової О.М., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року представник позивача Краматорської міської ради звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, інфляційних витрат, 3% річних від простроченої суми заборгованості по сплаті орендної плати за землю.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04 жовтня 2018 року Краматорською міською радою було прийнято рішення №43/VІІ-506 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, припинення права оренди земельною ділянкою та передачу земельних ділянок в оренду фізичним особам».
Зокрема пунктом 3.2 рішення вирішено передати земельну ділянку в оренду фізичній особі ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , площею 0,3359 га для будівництва відкритої стоянки автотранспорту з контрольно-пропускним пунктом строком на 5 років (кадастровий номер 1412900000:00:012:0899).
Вказує, що 19 січня 2019 року між орендодавцем - Краматорською міською радою та орендарем - ОСОБА_3 укладено договір оренди землі з кадастровим номером 1412900000:00:012:0899.
Відповідно до Акту приймання-передачі в оренду земельної ділянки від 19 січня 2019 року, за яким Краматорська міська рада передала, а ОСОБА_3 прийняла земельну ділянку площею 0, 3359 га за кадастровим номером 1412900000:00:012:0899 для будівництва відкритої стоянки автотранспорту з контрольно-пропускним пунктом по АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до витягу № 3171 від 14 листопада 2018 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Міжміського управління у містах Краматорську та Дружківці головного управління Держгеокадастру у Донецькій області становило на час складання договору 3 502 416,72 грн.
Згідно пункту 9 Договору орендна плата за землю сплачується орендарем виключно в грошовій формі в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на час складання договору 175 120, 83 грн. на рік.
Вказує, що відповідачем неналежно виконувались зобов?язання за договором оренди землі з кадастровим номером 1412900000:00:012:0899 щодо своєчасного внесення орендної плати, а тому наявна заборгованість за договором зі сплати орендної плати, у розмірі 513 612,72 грн., 18 569,55 грн. - 3 % річних та 62 465,34 грн. - інфляційних втрат. 
У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 513 612, 72 грн, 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 18 569, 55 грн, інфляційні витрати в розмірі 62 465, 34 грн. та судові витрати. 

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року позов Краматорської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Краматорської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати за Договором оренди землі від 19 січня 2019 року за кадастровим номером 1412900000:00:012:0899 за період з 01 липня 2021 року по 01 березня 2024 року. в розмірі 513 612,72 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в розмірі 18 569,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 62 465,34 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Краматорської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 8 919, 71 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Бичков О.О.  подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що дане рішення суду першої інстанції не відповідає положенням чинного законодавства.
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано настання форс-мажорної обставини, що в свою чергу вплинуло на неможливість виконання договірного зобов`язання.
Вважає вказаний висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає положенням чинного законодавства.
Звертає увагу, що наслідком настання форс-мажорної обставини є об`єктивна неможливість здійснення підприємницької діяльності та/або використання об`єкта оренди за його цільовим призначенням. Настання форс-мажорних обставин, за яких орендар фактично позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою - прямо унеможливлює отримання ним будь-якої користі або доходу від цієї ділянки.
Вказує, щовідсутність можливості користування об`єкта оренди через форс-мажор зумовлює відсутність можливості виконання грошового зобов`язання. Таким чином, форс-мажорна обставина, що полягає у неможливості використання земельної ділянки — є причиною, що виключає вину орендаря у невиконанні зобов`язання зі сплати орендної плати, оскільки вона перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з цим невиконанням.
За таких обставин, слід дійти висновків про можливість застосування до правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем положення щодо форс-мажорних обставин.
Зазначає, що неврахування судом першої інстанції факту настання форс-мажорної обставини, посвідченої сертифікатом Донецької ТПП призвело до помилкового незастосування встановлених законом наслідків для форс-мажорних обставин, що призвело до винесення рішення суду, що не відповідає положенням чинного законодавства.
Вказує, що неврахування судом першої інстанції положень ч.6 ст.762 ЦК України, які мають імперативний характер і визначають підстави звільнення наймача від сплати орендної плати у разі неможливості користування майном з причин, за які він не відповідає, суперечить як нормам матеріального права, так і усталеній судовій практиці Верховного Суду. За доведених обставин об`єктивної неможливості користування орендованим майном у період бойових дій, відповідач підлягає звільненню від обов`язку сплачувати орендну плату за відповідний період.
Зауважує, що задовільняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував доводи відповідача щодо невідповідності розрахунків сум заборгованості нормам чинного законодавства, з урахуванням встановлених законодавцем змін (особливостей) нарахування орендної плати за землю на період дії воєнного стану, що потягнуло винесення незаконного рішення. Відповідно до розрахунку заборгованості, що містилась в позовній заяві, заборгованість відповідача перед позивачем становить 513 612,72 грн, з яких за 2021 рік – 87560,40 грн, за 2022 рік – 192 632,88 грн, за 2023 рік – 221 527,80 грн., за 2024 рік – 11 891,64 грн 
Звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 доповнено пункт 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України підпунктом 69.14, відповідно до якого тимчасово, на період з 01 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, пп.69.14 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України було встановлено пільгу на час введення воєнного стану для землекористувачів зі сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у випадку, зокрема, розташування таких земельних ділянок на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях.
Вважає, що вказані норми є імперативними та такими, що звільняють позивача як від нарахування, так і від сплати відповідних податкових зобов`язань, за умови щодо місця розташування відповідного нерухомого майна та земельної ділянки на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії. 
У зв`язку з чим просить апеляційний суд рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року по справі №175/9720/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Краматорської міської ради - відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Представник позивача Краматорської міської ради - Романченко Г.О., скориставшись своїм правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами, якими мотивована апеляційна скарга, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах права. 
Зазначає, що на підтвердження факту неможливості користування майном відповідач надав сертифікат №1400-25-2017 від 10 жовтня 2025 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), з якого вбачається, що підставою для складення сертифікату зазначено: «військова агресія проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року; використання земельної ділянки військовою частиною».
Зауважує, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. 
Звертає увагу, що посилання у сертифікаті, виданому Донецькою ТПП на загальновідому обставину збройної агресії та введення воєнного стану на території України, не мотивує та не обґрунтовує, як саме наведені обставини вплинули на виконання обов`язку зі сплати орендної плати за Договором оренди землі від 19 січня 2019 року у спірний період.
Вважає, що спірним рішенням суду першої інстанції у справі №175/9720/24 вірно встановлено, що сам факт введення воєнного стану, враховуючи статус Краматорської міської територіальної громади, як території можливих бойових дій, не може вважатись підставою для звільнення від сплати від орендної плати. 
Зазначає, що доводи представника відповідача про те, що останній звільнений від сплати орендної плати за землю з огляду на розташування земельної ділянки на території Краматорської міської територіальної громади, яка знаходиться в зоні проведення можливих бойових дій, та, як наслідок неможливість використання земельної ділянки внаслідок знаходження на останній військової частини не є беззаперечною підставою не сплачувати орендну плату за землю, оскільки нормами спеціального законодавства, якими виступають положення Податкового кодексу України, не визначено підставою для звільнення від сплати орендної плати знаходження на земельній ділянці комунальної власності військової частини.
Вважає, що розташування на земельній ділянці комунальної власності військової частини не створює умов для органу місцевого самоврядування, які були б враховані міською радою в якості підстав для не виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, визначених земельним, цивільним та податковим законодавством з питань сплати плати за землю.
Наголошує, що не зважаючи на факт розташування військової частини на земельній ділянці комунальної власності відповідач залишилась платником орендної плати за договором оренди земельної ділянки, а законодавством України не передбачено виключень щодо звільнення від сплати плати за землю у випадках знаходження на земельній ділянці військових частин.
Вважає, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бичкова О.О. залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 – залишити без змін.

Представник відповідача  ОСОБА_1 - адвокат Бичков О.О. подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що доводи відзиву не повною мірою відповідають фактичним обставинам справи та положенням чинного законодавства. 
Зазначає, що наслідком настання форс-мажорної обставини є об`єктивна неможливість здійснення підприємницької діяльності та/або використання об`єкта оренди за його цільовим призначенням, що в свою чергу призвело до відсутності можливостей виконати зобов`язання зі сплати орендної плати. Отже, обставини, пов`язані із веденням бойових дій та запровадженням воєнного стану, мають характер форс-мажорних оскільки відповідають критеріям надзвичайності, невідворотності та непередбачуваності, що підтверджується як загальновідомими фактичними даними, так і відповідними нормативно-правовими актами держави і письмовими доказами в матеріалах справи. А наявність вищезазначеного причинно наслідкового зв`язку між обставинами та неможливістю виконати зобов`язання свідчить про можливість застосувати положення про звільнення від відповідальності за їх настання.
Вважає посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин є обґрунтованим та підтверджується доказами у справі, тоді як твердження позивача про їх відсутність є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Як було зазначено апелянтом, у спірний період існували обставини, які об`єктивно унеможливлювали використання орендованого майна та не залежали від волі відповідача.
Зауважує, що наявні підстави для застосування положень ч. 6 ст. 762 ЦК України щодо звільнення від сплати орендної плати за відповідний період. Водночас у своєму відзиві позивач не навів жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача реальної можливості користуватися орендованим майном у зазначений період або спростовували доводи апеляційної скарги в цій частині. Отже, доводи позивача фактично зводяться лише до незгоди з правовою позицією відповідача та не спростовують можливості застосування ч.6 ст.762 ЦК України до спірних правовідносин. 
Звертає увагу, що у спірних правовідносинах спеціальними є саме норми ЦК України, які безпосередньо регулюють відносини, що склались між сторонами та визначають умови внесення орендної плати. Податкове законодавство у цьому випадку має лише супутнє значення та не виключає застосування положень ч.6 ст.762 ЦК України. 

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бичков О.О. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступе.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Так судом встановлено, що 04 жовтня 2018 року Краматорською міською радою було прийнято рішення №43/VІІ-506 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, припинення права оренди земельною ділянкою та передачу земельних ділянок в оренду фізичним особам».
Зокрема пунктом 3.2 рішення вирішено передати земельну ділянку в оренду фізичній особі ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , площею 0,3359 га для будівництва відкритої стоянки автотранспорту з контрольно-пропускним пунктом строком на 5 років (кадастровий номер 1412900000:00:012:0899).
19 січня 2019 року між орендодавцем - Краматорською міською радою та орендарем - ОСОБА_3 укладено договір оренди землі з кадастровим номером 1412900000:00:012:0899.
Відповідно до Акту приймання-передачі в оренду земельної ділянки від 19 січня 2019 року, за яким Краматорська міська рада на підставі рішення міської ради № 43/VII-506 від 04 жовтня 2018 року «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, припинення права оренди земельною ділянкою та передачу земельних ділянок в оренду фізичним особам» передала, а ОСОБА_3 прийняла земельну ділянку площею 0, 3359 га за кадастровим номером 1412900000:00:012:0899 для будівництва відкритої стоянки автотранспорту з контрольно-пропускним пунктом по АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до витягу № 3171 від 14 листопада 2018 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Міжміського управління у містах Краматорську та Дружківці головного управління Держгеокадастру у Донецькій області становило на час складання договору 3 502 416,72 грн.
Згідно пункту 9 Договору орендна плата за землю сплачується орендарем виключно в грошовій формі в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на час складання договору 175 120, 83 грн. на рік.
09 січня 2024 року Краматорською міською військовою адміністрацією було направлено лист вих. №01-26/74 ГУ ДПС у Донецькій області із запитом надати інформацію про фактично сплачені відповідачем суми з орендної плати за землю з кадастровим номером 1412900000:00:012:0899 за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2023 роки.
Згідно наданої відповіді ГУ ДПС у Донецькій області, викладеної у листі від 19 січня 2024 року № 290/5/05-99-24-13, платником ОСОБА_1 відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2023 роки сплачено суму по орендній платі з фізичних осіб від 26 вересня 2023 року в розмірі 3 177,80 грн., за 2022 рік оплата не надходила.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов?язань за договором оренди землі з кадастровим номером 1412900000:00:012:0899 щодо своєчасного внесення орендної плати, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 513 612,72 грн. заборгованості за договором зі сплати орендної плати, 18 569,55 грн. - 3 % річних та 62 465,34 грн. - інфляційних втрат.
Відповідно до сертифікату Донецької ТПП №1400-25-2017 (вих. №111/12.1-17-03 від 10 жовтня 2025 року) про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов`язків використовувати земельну ділянку з кадастровим номером 1412900000:00:012:0899, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_2 , у термінах 24 лютого 2022 року за Договором оренди землі від 19 січня 2019 року, зазначено, що дата настання форс-мажорних обставин – 24 лютого 2022 року, дата закінчення – тривають на 10 жовтня 2025 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено умови договору оренди земельної ділянки, а також норми статті 25 Закону України «Про оренду землі», оскільки орендарем (відповідачем по справі) не виконано умов договору та не сплачено орендодавцю (позивачу) орендну плату за землю за період 2021 - 2024 роки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56)).
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків законодавець у пункті 1 частини другої статті 11 ЦК України вирізняє, зокрема, договори.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
У частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, встановлено, що 19 січня 2019 року між орендодавцем - Краматорською міською радою та орендарем - ОСОБА_3 укладено договір оренди землі з кадастровим номером 1412900000:00:012:0899.
Відповідно до умов указаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,3359 га за кадастровим номером 1412900000:00:012:0899 для будівництва відкритої стоянки автотранспорту з контрольно-пропускним пунктом по АДРЕСА_2 .
Відповідно до пункту 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до витягу № 3171 від 14 листопада 2018 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Міжміського управління у містах Краматорську та Дружківці головного управління Держгеокадастру у Донецькій області становило на час складання договору 3 502 416,72 грн.
Згідно пункту 9 Договору орендна плата за землю сплачується орендарем виключно в грошовій формі в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на час складання договору 175 120, 83 грн. на рік.
Згідно наданої відповіді ГУ ДПС у Донецькій області, викладеної у листі від 19 січня 2024 року №290/5/05-99-24-13, платником ОСОБА_1 відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2023 року сплачено суму по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 3 177,80 грн., за 2022 рік оплата не надходила.
Краматорська міська рада (орендодавець) звертаючись з позовом, посилалася на те, що ОСОБА_1 (орендар) було порушено умови договору з оренди земельної ділянки, а також норми статті 25 Закону України «Про оренду землі», оскільки не сплачено позивачу орендну плату за 2021-2024р.р. у розмірі 513 612, 72 грн.

Вирішуючи спір про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди землі, суд першої інстанції керувався нормами матеріального права, надав оцінку положенням укладеного між сторонами договору оренди землі, зробленому позивачем розрахунку заборгованості, а також підзаконним нормативно-правовим актам, якими було затверджено відповідні методики нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, з яким погоджується колегія суддів, заборгованість відповідача перед позивачем становить 513 612,72 грн, з яких за 2021 рік – 87560,40 грн, за 2022 рік – 192 632,88 грн, за 2023 рік – 221 527,80 грн., за 2024 рік – 11 891,64 грн., який відповідачем не спростовано, контррозрахунок відповідачем суду не надано. Тому саме визначений судом розмір заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_1 (орендар) на користь Краматорської міської ради (орендодавець).

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 посилалась на введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року з подальшим продовженням його терміну відповідними Указами.Воєнний стан діє і станом на цей час.
У зв`язку з чим вважала, що відповідно до пп.69.14 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено пільгу на час введення воєнного стану для землекористувачів зі сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у випадку, зокрема, розташування таких земельних ділянок на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих.
24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення на територію України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено військовий стан, який триває дотепер.
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на території Краматорської міської територіальної громадиДонецької області.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року №376, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих (далі Перелік).
Як зазначено у підрозділі І Переліку територій, Краматорська міська територіальна громада з 24 лютого 2022 року включена до «Території можливих бойових дій», а отже не відноситься до територій активних бойових дій, а тому у суб`єктів господарювання виникає податковий обов`язок з нарахування та сплати плати за землю за земельні ділянки комунальної власності.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на сертифікат Донецької ТПП №1400-25-2017 (вих. №111/12.1-17-03 від 10 жовтня 2025 року), виданий за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від б/н 23 вересня 2025 року, гідно якого Донецька ТПП засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військова агресія проти України, використання земельної ділянки військовою частиною, які унеможливили виконання договору оренди землі б/н від 19 січня 2019 року, укладеного з орендодавцем Краматорською міською радою та орендарем ОСОБА_1 .

Той факт, що ТПП України засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 610/1599/24 (провадження № 61-3266св25).
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі№ 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).
При цьому згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Також, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу апелянт посилалась на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, яким доповнено пункт 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Так, підпунктом 69.14 пункту 69, підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями рф, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.
Колегія суддів зауважує, що доводи представника апелянта про те, що останній звільнений від сплати орендної плати за землю з огляду на розташування земельної ділянки на території Краматорської міської територіальної громади, яка знаходиться в зоні проведення можливих бойових дій, та, як наслідок, неможливість використання земельної ділянки внаслідок знаходження на останній військової частини не є беззаперечною підставою не сплачувати орендну плату за землю, оскільки нормами спеціального законодавства, якими виступають положення Податкового кодексу України, не визначено підставою для звільнення від сплати орендної плати знаходження на земельній ділянці комунальної власності військової частини. 

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив обставини справи й зробив обґрунтований висновок про те, що відповідач не довів факт неможливості використання ним орендованого у позивача майна з незалежних від нього причин, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, з чим і погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, а лише зводяться до переоцінки доказів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вмотивованості висновків судів першої інстанцій, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Доводи скарги зводиться до незгоди з правовими висновками суду першої інстанції, що відповідно до статті 376 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складно 15.05.2026р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв