Справа № 464/2483/26 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В. 
Провадження № 33/811/902/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 11 травня 2026 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді громадських робіт на строк тридцять годин.
Направлено ОСОБА_1 для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк три місяці.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що за умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, передбачена кримінальна відповідальність за ст. 390-1 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору.
Згідно постанови судді,   ОСОБА_1 02 квітня 2026 року о 21.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, а саме: ображав її, погрожував, нецензурно висловлювався, виганяв з квартири, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю.
Крім того, ОСОБА_1 02 квітня 2026 року о 21.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно малолітнього сина ОСОБА_3 психологічне домашнє насильство, а саме: нецензурно висловлювався, виганяв з квартири, чим завдав шкоду його психічному здоров`ю.
Крім того, ОСОБА_1 02 квітня 2026 року о 21.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 психологічне домашнє насильство, а саме: нецензурно висловлювався, виганяв з квартири, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є необгрунтованою, такою, що не грунтується на жодних допустимих та належних доказах. Вважає, що в матеріалах справи відсутні допустимі та належні докази його вини у вчиненні домашнього насильства. Звертає увагу на те, що суддя районного суду, при прийнятті рішення не взяв до уваги його особу, не навів обтяжуючих чи пом`якшуючих обставин. 
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 змінив свої апеляційні вимоги та просив накласти на нього стягнення у вигляді штрафу. 
При цьому, правопорушник ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173 – 2 КУпАП визнав, щиро розкаявся.  
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При цьому положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній  та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2 КУпАП. 
Вказані висновки місцевого суду ґрунтуються на досліджених та наведених у постанові доказах, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку у своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Разом з цим доводи правопорушника ОСОБА_1 щодо  необґрунтованого застосування до нього адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк тридцять годин, за наявних в справі обставин, заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.
Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Санкція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Санкція ч.2 ст. 173-2 КУпАП тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до десяти діб.
Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.
У рішенні по справі Озтюрк проти Туреччини (Ozturk v Turkey) від 28.09.1999 року Європейським судом з прав людини штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.
Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк тридцять годин, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, особу порушника, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. 
При цьому, за наявності в санкціях ч.1 ст. 173-2 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в своїй постанові належним чином не мотивував підстави для обрання більш суворого виду стягнення, передбаченого санкціями вказаних статтей.
Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає безпідставним та необґрунтованим.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Накладаючи стягнення у виді громадських робіт на строк тридцять годин та направляючи ОСОБА_1 для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк три місяці, суд першої інстанції, обрав адміністративні стягнення, які за своїм видом є явно несправедливими через суворість.
Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст. 33 КУпАП, належним чином не враховано особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що правопорушник ОСОБА_5 вперше притягується до адміністративної відповідальності, вину свою визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем праці, що підтверджується характеристикою, виданою начальником відділу реєстрації сільськогосподарської техніки ОСОБА_6 . 
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
А тому, враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову судді районного суду слід змінити, обравши ОСОБА_5 стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст. 173-2 КУпАП у межах санкцій даних статтей, а саме у вигляді штрафу.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –
п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – задоволити, а постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 11 травня 2026 року у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2 КУпАП змінити в частині призначення адміністративних стягнень.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі сорок неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень; за ч.2 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі шістдесять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.
На підставі ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі шістдесят неоподатковуваних мінімумів 

доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.
В решті постанову судді залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.