ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. Справа№ 910/12688/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сотнікова С.В.
суддів: Остапенка О.М. 
Отрюха Б.В. 

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,
представника позивача - адвоката Коцюбинської О.М.,
представника відповідача - Бойка В.В.,
розглянувши апеляційну скаргу Державної організації "Український офіс інтелектуальної власності та інновацій"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 05.11.2025 (повний текст складено 13.11.2025, суддя Бондаренко-Легких Г.П.)у справі №910/12688/24 
за позовом компанії Генмаб А/С (Genmab A/S, Королівство Данія)
до Державної організації "Український офіс інтелектуальної власності та інновацій" (УКРНОІВІ)
про визнання недійсною та скасування відмови у наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України та зобов`язання здійснити державну реєстрацію,
ВСТАНОВИВ:
Компанія Генмаб А/С (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - УКРНОІВІ, відповідач), у якому просила: 
- визнати недійсною та скасувати відмову Національного органу інтелектуальної власності (далі - НОІВ) в особі УКРНОІВІ, надіслану листом № 19990/ПА/21 від 21 жовтня 2021 року, в наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 98756 на винахід «Антитіло, яке зв`язується з CD38, для лікування захворювання, опосередкованого CD38» (далі - Патент); 
- зобов`язати НОІВ в особі УКРНОІВІ здійснити державну реєстрацію додаткової охорони Патенту відповідно до клопотання позивача - компанії Генмаб А/С від 06 жовтня 2020 року (вих. № VA/P/98757) терміном на п`ять років шляхом внесення до Державного реєстру України винаходів відповідних відомостей, здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ та видати сертифікат додаткової охорони.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відмова відповідача у наданні додаткової охорони прав на винахід, оформлена листом від 21 жовтня 2021 року № 19990/ПА/21, є неправомірною та порушує його законне право на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності на такий винахід (додаткову охорону), яке має засвідчуватися сертифікатом додаткової охорони. Свою позицію позивач мотивує тим, що заяви про отримання дозволу компетентного органу на введення лікарського засобу «Дарзалекс®» у цивільний оборот (як вперше у світі, так і в Україні) були подані до набрання чинності змінами до Закону України від 15 грудня 1993 року № 3687-XII «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (далі - Закон № 3687-ХІІ), які діють з 16 серпня 2020 року.
Господарський суд міста Києва рішенням від 27 березня 2025 року у справі № 910/12688/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26 травня 2025 року, у задоволенні позову відмовив.
Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2025 року скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26 травня 2025 року у справі № 910/12688/24, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
За результатами нового розгляду справи Господарський суд міста Києва ухвалив рішення від 05 листопада 2025 року у справі № 910/12688/24, яким позов задовольнив повністю.
Так, вирішено визнати недійсною та скасувати відмову УКРНОІВІ № 19990/ПА/21 від 21.10.2021 в наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 98756 у формі листа; зобов`язано УКРНОІВІ здійснити державну реєстрацію додаткової охорони патенту України № 98756 на винахід відповідно до клопотання позивача № VA/P98757 від 06.10.2020 терміном на п`ять років шляхом внесення до Державного реєстру України винаходів відповідних відомостей, здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ та видати сертифікат додаткової охорони.
Присуджено до стягнення з УКРНОІВІ на користь позивача судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 6056 грн, судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 9084 грн, судовий збір за розгляд справи у суді касаційної інстанції у розмірі 12112 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, 24 листопада 2025 року відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/12688/24 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з грубим порушенням норм процесуального права, а саме: не виконано вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 14.08.2025 у цій справі; не з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи; ті обставини, що з`ясовані судом, не підтверджені належними доказами; не надано оцінки аргументам УКРНОІВІ без зазначення мотивів їх відхилення, що є порушенням статей 2, 86, 210, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України та підставою для скасування оскаржуваного рішення згідно з частиною першою статті 277 цього Кодексу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, призначено розгляд справи на 13.01.2026.
08.12.2025 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу відповідача УКРНОІВІ залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у цій справі залишити без змін.
У судовому засіданні 13.01.2026 було оголошено перерву до 10.03.2026.
27.01.2026 відповідач подав додаткові пояснення.
18.02.2026 позивач подав додаткові пояснення у справі.
10.03.2026 розгляд справи було продовжено, й у судовому засіданні суд знову постановив ухвалу про перерву в судовому засіданні до 21.04.2026.
У судовому засіданні 21.04.2026 суд проголосив скорочену постанову (вступну та резолютивну частини).
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Позивач є власником діючого Патенту, заявку на отримання якого було подано 23 березня 2006 року, номер заявки - a200711639; дія прав починається з 25 червня 2012 року; Патент опубліковано 25 червня 2012 року в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 12/2012. Строк дії Патенту становить 20 років від дати подання заявки, тобто він є дійсним до 23 березня 2026 року.
Об`єктом винаходу є активний фармацевтичний інгредієнт (АФІ) лікарського засобу і застосування лікарського засобу, що підтверджується випискою з Державного реєстру України винаходів № 2-19-24-2315-А від 11 червня 2024 року.
06 жовтня 2020 року позивач подав до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - Мінекономіки) клопотання за вих. № VA/P/98756 про додаткову охорону прав на винахід за Патентом на 5 років.
За результатами розгляду вказаного клопотання Мінекономіки листом № 2312-03/65031-09 від 28 жовтня 2020 року повідомило позивача, що 16 серпня 2020 року набрав чинності Закон України № 816-IX від 21 липня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформи патентного законодавства» (далі - Закон № 816-ІХ), згідно з яким, зокрема, Закон № 3687-ХІІ доповнено статтею 27-1. Оскільки клопотання позивача було отримане після цієї дати і до цього клопотання додано, зокрема, нотаріально завірену копію реєстраційного посвідчення на лікарський засіб «Дарзалекс®» № UA/18025/01/01, оформленого 10 квітня 2020 року, з метою перевірки дотримання заявником вимог абзацу четвертого частини першої статті 27-1 Закону № 3687-ХІІ Мінекономіки просило позивача надати інформацію та документи, які б підтверджували, що заяву на отримання дозволу компетентного органу для введення лікарського засобу «Дарзалекс®» у цивільний обіг в Україні подано протягом одного року від дати подання такої заяви вперше в будь-якій країні.
Компанія ГЕНМАБ А/С (GENMAB A/S) надала документи, що свідчать про дату подання на реєстрацію лікарського засобу вперше у світі в США (копію листа компетентного органу США - Управління із санітарного нагляду за якістю харчових продуктів та медикаментів Міністерства охорони здоров`я і соціальних служб США (BLA 761036) з підтвердженням дати прийняття заяви про реєстрацію лікарського засобу «Дарзалекс®» вперше у світі, а саме 09 липня 2015 року), а також копію листа Міністерства охорони здоров`я України про прийняття заяви про державну реєстрацію лікарського засобу в Україні з відміткою про дату прийняття - 12 вересня 2018 року; копію листа власника Патенту (позивача) про взаємозв`язок із компанією-власником реєстраційного посвідчення на лікарський засіб «Дарзалекс®» в Україні - Товариством з обмеженою відповідальністю «Джонсон і Джонсон Україна».
Листом № 19990/ПА/21 від 21 жовтня 2021 року Укрпатент (який почав виконувати функції НОІВ відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1267-р від 13 жовтня 2020 року «Про Національний орган інтелектуальної власності») відмовив позивачу у задоволенні клопотання про додаткову охорону прав на винахід за Патентом, об`єктом якого є засіб, використання якого потребує дозволу відповідного компетентного органу, оскільки не виконано норм Закону № 3687-XII (в редакції Закону № 816-ІХ) про дотримання 12-місячного строку між поданням заяви на отримання вказаного дозволу компетентного органу вперше в будь-якій країні та такої ж заяви в Україні.
Така відмова УКРНОІВІ в наданні додаткової охорони прав на винахід, на переконання позивача, є неправомірною, що і стало підставою для даного позову.
За змістом частин першої, третьої статті 462 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності на винахід підлягає державній реєстрації, якщо інше не встановлено законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Набуття права інтелектуальної власності на винахід засвідчується патентом. Умови та порядок державної реєстрації права інтелектуальної власності на винахід, а також умови та порядок видачі патенту встановлюються законом.
Відповідно до частини третьої статті 465 Цивільного кодексу України строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід спливає через двадцять років, що відліковуються від дати подання заявки на винахід в установленому законом порядку. Цей строк може бути продовжений в установленому законом порядку щодо винаходу, використання якого потребує спеціальних випробувань та офіційного дозволу. 
Відповідно до абзаців п`ятого та шостого частини четвертої статті 6 Закону № 3687-XII (в редакції, що діяла на час отримання позивачем Патенту та реєстрації лікарського засобу) строк дії патенту на винахід, об`єктом якого є лікарський засіб, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин тощо, використання якого потребує дозволу відповідного компетентного органу, може бути продовжено за клопотанням власника цього патенту на строк, що дорівнює періоду між датою подання заявки та датою одержання такого дозволу, але не більше ніж на 5 років. За подання клопотання сплачується збір. Порядок подання клопотання та продовження строку дії патенту у цьому випадку визначається центральним оментом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності. 
У зв`язку з ухваленням Закону № 816-ІХ наведені положення частини четвертої статті 6 Закону № 3687-XII виключено. Закон № 3687-XII доповнено статтею 27-1, яка набула чинності 16 серпня 2020 року.
Відповідно до абзаців першого, четвертого частини першої статті 27-1 Закону № 3687-XII володілець патенту на винахід, об`єктом якого є активний фармацевтичний інгредієнт лікарського засобу, процес отримання лікарського засобу або застосування лікарського засобу, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин, введення в обіг якого в Україні надається відповідним компетентним органом згідно із законодавством України, має право на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності на такий винахід (додаткова охорона), яке засвідчується сертифікатом додаткової охорони. Власник патенту на винахід, об`єктом якого є лікарський засіб, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин, має право на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності у разі, якщо заяву на отримання дозволу компетентного органу для введення лікарського засобу, засобу захисту тварин, засобу захисту рослин у цивільний обіг в Україні було подано протягом одного року від дати подання такої заяви вперше в будь-якій країні. 
Згідно з абзацами першим, другим частини другої статті 27-1 Закону № 3687-XII строк додаткової охорони дорівнює періоду між датою подання заявки до НОІВ та датою одержання володільцем патенту першого дозволу компетентного органу, зменшеному на п`ять років. Строк додаткової охорони не може перевищувати п`ять років. 
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 27-1 Закону № 3687-XII клопотання про додаткову охорону має надійти до НОІВ протягом шести місяців від дати публікації відомостей про державну реєстрацію винаходу або від дати видачі першого дозволу відповідного компетентного органу (залежно від того, яка з цих дат є пізнішою). До клопотання додаються документи, що підтверджують право володільця патенту на додаткову охорону.
Згідно з частиною четвертою статті 27-1 Закону № 3687-XII у разі якщо подані документи підтверджують право володільця патенту на додаткову охорону, НОІВ здійснює державну реєстрацію додаткової охорони шляхом внесення до Реєстру відповідних відомостей. Одночасно з державною реєстрацією додаткової охорони НОІВ здійснює публікацію в Бюлетені визначених нею відомостей про таку реєстрацію. Видача сертифіката додаткової охорони здійснюється НОІВ у місячний строк після державної реєстрації додаткової охорони. 
Відповідно до пояснювальної записки до проєкту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (щодо реформи патентного законодавства)» (який у подальшому став Законом № 816-ІХ) його прийняття зумовлене необхідністю забезпечити ефективне виконання Україною зобов`язань у межах Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію). Проєктом Закону передбачається імплементація вимог статей 219- 223 Угоди про асоціацію, а також положень Директиви 98/44/ЄC Європейського Парламенту та Ради від 06 липня 1998 року про правову охорону біотехнологічних винаходів, Регламенту (ЄС) № 469/2009 Європейського Парламенту та Ради від 06 травня 2009 року про сертифікати додаткової охорони для медичних продуктів, Регламенту (ЄС) № 2019/933 Європейського Парламенту та Ради від 20 травня 2019 року про внесення змін до Регламенту (ЄС) 469/2009 щодо сертифікатів додаткової охорони для медичних продуктів, Регламенту (ЄС) № 1901/2006 Європейського Парламенту та Ради від 12 грудня 2006 року про медичні продукти для педіатричного використання, Директиви 2001/83/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 06 листопада 2001 року про звід законів Спільноти щодо лікарських засобів для людини.
Згідно з пунктами першим, другим статті 220 «Додатковий охоронний сертифікат» Угоди про асоціацію сторони визнають, що продукція, призначена для захисту здоров`я та рослин, що охороняється патентами на їхній відповідній території, може підлягати адміністративній процедурі надання дозволу перед випуском на ринок. Вони визнають, що проміжок часу, який проходить від дати подання заявки на патент до одержання першого дозволу випускати продукт на їхній відповідний ринок у порядку, встановленому відповідним законодавством, може скоротити період ефективної охорони згідно з патентом. Сторони повинні забезпечити додатковий період охорони лікарського засобу або продукту для захисту рослин, що охороняється патентом і який підлягав адміністративній процедурі надання дозволу, при цьому такий період дорівнює періоду, зазначеному у пункті 1, скороченому на п`ять років. 
Отже, перегляд чинного законодавства України у сфері охорони прав на винаходи та корисні моделі був зумовлений необхідністю забезпечити ефективне виконання Україною зобов`язань у межах Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.
Законом України від 21.07.2020 № 816-ІХ передбачалася, зокрема, імплементація вимог статей 219- 223 Угоди про асоціацію.
Метою прийняття Закону було забезпечення виконання зобов`язань України у сфері європейської інтеграції в частині узгодження вимог чинного законодавства України щодо охорони прав на винаходи і корисні моделі із правом Європейського Союзу.
Так, відповідно до статті 6 Закону № 3687-XII пріоритет, авторство і права на винахід та корисну модель засвідчуються патентом.
Право на продовження строку дії патенту на винахід має однакову мету і у редакції Закону до 16.08.2020, і після 16.08.2020, а саме: компенсувати власнику патенту частину ефективного строку дії патенту, протягом якої винахід за патентом не міг бути фактично використаний, адже для його використання потрібно здійснити державну реєстрацію лікарського засобу, що триває певний час. 
Отже, відповідно до положень частини третьої статті 465 Цивільного кодексу України та Закону № 3687-XII загальний строк правової охорони винаходу становить 20 років з передбаченою можливістю його продовження на строк не більше 5 років (з урахуванням певних застережень).
Додатковий строк понад очікувані 20 років має на меті захист інтересів власників винаходів, що стосуються фармацевтичної та агрохімічної сфер. Мова про сертифікати додаткової охорони, які компенсують правовласнику час, що минає між поданням заявки на винахід та одержанням дозволу на продаж препарату, захищеного патентом.
Як підтверджується матеріалами справи та правильно установив суд першої інстанції, позивач отримав патент України № 98756 від 25.06.2012 на винахід «Антитіло, яке зв`язується з CD38, для лікування захворювання, опосередкованого CD38» на підставі заявки № a200711639 від 23.03.2006 строком на 20 років, а використання винаходу за цим патентом стало можливим після державної реєстрації лікарського засобу «Дарзалекс®», яка відбулася 09.04.2020. ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» отримано в Україні реєстраційне посвідчення № UA/18025/01/01 на лікарський засіб «Дарзалекс®» (концентрат для розчину для інфузій, 20 мг/мл; зареєстрований в Україні на 5 років), видане на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України № 824 від 09.04.2020.
Позивач як власник патенту України № 98756 надав ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» дозвіл на використання вказаного винаходу за патентом України № 98756 при виробництві, пропонуванні для продажу, продажу, імпорті та іншому введенні в цивільний оборот і зберіганні в зазначених цілях лікарського засобу «Дарзалекс®».
Відповідно до норми статті 27-1 Закону № 3687-XII володілець патенту на винахід, об`єктом якого є активний фармацевтичний інгредієнт лікарського засобу, процес отримання лікарського засобу або застосування лікарського засобу, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин, введення в обіг якого в Україні надається відповідним компетентним органом згідно із законодавством України, має право на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності на такий винахід (додаткова охорона), яке засвідчується сертифікатом додаткової охорони. Строк додаткової охорони дорівнює періоду між датою подання заявки до Установи та датою одержання володільцем патенту першого дозволу компетентного органу, зменшеному на п`ять років. Строк додаткової охорони не може перевищувати п`ять років. 
Проте стаття 27-1 Закону № 3687-XII встановлює право власника патенту на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності у разі, якщо заяву на отримання дозволу компетентного органу для введення лікарського засобу, засобу захисту тварин, засобу захисту рослин у цивільний обіг в Україні було подано протягом одного року від дати подання такої заяви вперше в будь-якій країні.
Звідси вбачається, що правовласники, які отримали відповідний дозвіл компетентного органу до 16.08.2020, проте не подали заяву протягом одного року від дати подання такої заяви вперше в будь-якій країні, позбавлені можливості на отримання додаткової охорони, хоча таке право передбачено як діючою редакцією Закону України від 21.07.2020 № 816-ІХ, так і його попередньою редакцією.
Отже, дозвіл на використання в Україні винаходу за патентом № 98756 від 25.06.2012 був виданий до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформи патентного законодавства», який набрав чинності 16.08.2020 та яким доповнено Розділ IV Закону № 3687-XII статтею 27-1 «Додаткова охорона прав на винаходи» та виключено норму частини четвертої статті 6 Закону № 3687-XII.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач як власник патенту має визначене законодавством право на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності на винахід за цим патентом. Суд виходить з того, що позивачем було дотримано всіх вимог законодавства, чинного на момент виникнення відповідного права, на які він обґрунтовано розраховував.
Відповідно до статті 27-1 Закону № 3687-XII (у редакції, чинній з 16.08.2020), позивач мав би подати заяву про отримання дозволу компетентного органу на введення лікарського засобу у цивільний оборот в Україні у період з 09.07.2015 до 09.07.2016, тобто протягом одного року з дати подання такої заяви вперше в будь-якій країні світу.
Однак станом на 09.07.2016 Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформи патентного законодавства» ще не набрав чинності. На той час діяв порядок продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності, визначений статтею 6 Закону № 3687-XII та пунктом 1.5 Інструкції, який передбачав докорінно відмінні правові процедури та вимоги порівняно з пізнішою редакцією статті 27-1 цього Закону.
Отже, на момент виникнення у позивача права на продовження строку дії патенту (10 квітня 2020 року - дата державної реєстрації лікарського засобу) це право регулювалося частиною четвертою статті 6 Закону № 3687-XII, а механізм його реалізації визначався Інструкцією. Пункт 1.5 вказаної Інструкції містив єдину процесуальну умову щодо строків: клопотання про продовження строку дії патенту та документ про сплату збору мали бути подані власником не пізніше ніж за 6 місяців до закінчення строку чинності патенту.
Таким чином, станом на дату отримання дозволу на використання лікарського засобу «Дарзалекс®» в Україні (10 квітня 2020 року), позивач обґрунтовано керувався чинним законодавством та усвідомлював, що для продовження строку дії патенту він повинен подати відповідне клопотання та сплатити збір у строк до 23 вересня 2025 року.
Ані на момент подання заяви про реєстрацію лікарського засобу «Дарзалекс®» вперше у світі (09 липня 2015 року), ані на час подання такої заяви в Україні (12 вересня 2018 року), ані на дату отримання дозволу на його використання в Україні (10 квітня 2020 року) позивач не міг передбачити, що внаслідок законодавчих змін, які відбулися лише 16 серпня 2020 року, закон встановить додаткову обмежувальну умову. Зокрема, норму абзацу четвертого частини першої статті 27-1 Закону № 3687-XII, згідно з якою власник патенту на винахід, об`єктом якого є лікарський засіб, має право на додаткову охорону лише за умови подання заяви про отримання дозволу в Україні протягом одного року з дати першого подання такої заяви в будь-якій країні.
Відповідно до статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), акти законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, та не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях (зокрема, від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 22.12.2010 № 23-рп/2010 та від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020) неодноразово наголошував, що елементами верховенства права та юридичної визначеності є принципи передбачуваності (прогнозованості) норм права і захисту правомірних (легітимних) очікувань. Органи влади повинні додержуватися не лише приписів закону, а й своїх обіцянок та сформованих у суб`єктів права очікувань.
Застосування до спірних відносин норми абзацу четвертого частини першої статті 27-1 Закону № 3687-XII (у редакції від 16.08.2020) фактично покладає на позивача обов`язок вчинити дії у минулому (подати заяву про отримання дозволу компетентного органу в Україні протягом одного року з дати першого подання такої заяви у світі, тобто до 09.07.2016). Оскільки цей строк сплив задовго до набрання чинності вказаними змінами, позивач об`єктивно не міг його дотриматися. Відмова у наданні додаткової охорони з цих підстав свідчить про зворотну дію закону в часі, що призводить до звуження та протиправного позбавлення позивача майнового права, набутого ним 10.04.2020 (дата реєстрації лікарського засобу «Дарзалекс®»).
Колегія суддів зазначає, що право позивача на додаткову охорону винаходу мало реалізовуватися з урахуванням законодавчих вимог, чинних на момент виникнення такого права, а саме статті 6 Закону № 3687-XII та пункту 1.5 Інструкції, вимоги яких позивачем повністю дотримано.
Позбавлення позивача права на додатковий період охорони також суперечить міжнародно-правовим зобов`язанням України. Відповідно до статті 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання договору. За правовими висновками Верховного Суду (постанова від 04.07.2019 у справі № 910/4947/18), стаття 198 Угоди про асоціацію між Україною та ЄС встановлює нові стандарти захисту інтелектуальної власності, є частиною національного законодавства та може застосовуватися як норма прямої дії.
Крім того, згідно з принципом «належного урядування» та практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі «Рисовський проти України»), ризик будь-якої помилки державного органу, у тому числі пов`язаної з недоліками законодавчого регулювання чи невпровадженням власних процедур, покладається на саму державу. Держава не може отримувати вигоду від таких помилок або уникати виконання обов`язків за рахунок суттєвого погіршення правового становища приватних осіб.
З огляду на аналіз правовідносин, що склалися між сторонами, матеріали справи, положення національного законодавства України та норми міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та визнання недійсною і скасування відмови відповідача у наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 98756, оформленої листом.
Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, належить відхилити з огляду на те, що вони спростовуються вищенаведеними висновками.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у даній справі про задоволення позову відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державної організації "Український офіс інтелектуальної власності та інновацій" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/12688/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 26.05.2026. 

Головуючий суддя С.В. Сотніков 

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх