ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 500/7578/24 пров. № А/857/8640/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 500/7578/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
суддя у І інстанції – Грицюк Р.П.,
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення – 04 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі також відповідач, апелянт), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №191950015432 від 05.12.2024 про вiдмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсiї згідно наданої заяви від 29.11.2024 про перехiд на пенсiю згiдно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 29 листопада 2024 року та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії з 29 листопада 2024 року, виходячи з розміру заробітної плати, зазначеної у довідці про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданій Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 28.11.2024 за №723/5/19-00-10-31 та довідці про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, виданій Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 28.11.2024 за №724/5/19-00-10-31.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та додав до заяви довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 28.11.2024 № 724/5/19-00-10-31 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28.11.2024 № 723/5/19-00-10-31 видані Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, проте отримав відмову, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.12.2024 №191950015432 про відмову у перерахунку пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 03.07.1990 по 22.11.2024 на посадах в органах державної податкової служби.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" та здійснити відповідний перерахунок такої пенсії з 29.11.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. 

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині задоволених вимог, його оскаржив відповідач, оскільки вважає оскаржуване рішення безпідставним та необґрунтованим, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції неправомірно зарахував до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців періоди роботи позивача в органах державної податкової служби із присвоєнням йому спеціального звання. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому в силу приписів частини першої статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
За результатом розгляду вказаної заяви та доданих документів Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 05.12.2024 №191950015432 про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (арк. справи 6).
Як слідує із указаного рішення за даними трудової книжки ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах податкової інспекції, проте робота на зазначених посадах не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки посади державних службовців віднесені до відповідних категорій на підставі ст. 25 Закону України "Про державну службу", проте посади працівників органів державної податкової служби цією статтею не передбачені. Посадові особи органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, Законом № 3723, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних посад державних службовців» № 503-р від 12.09.1997 не віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.
На підтвердження трудової діяльності позивача в органах державної податкової служби з прийняттям присяги державного службовця, присвоєнням персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця у трудовій книжці ОСОБА_1 містяться наступні записи про його роботу в органах державної податкової служби:
- 03.07.1990 згідно наказу №6-л позивач прийнятий на посаду державного податкового інспектора (запис у трудовій книжці №4);
- 01.08.1991 згідно наказу №19-л позивач переведений на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування кооперативних і громадських організацій (запис у трудовій книжці №5);
- 05.06.1992 згідно наказу №22л/а позивач переведений на посаду головного державного податкового інспектора вказаного відділу (запис у трудовій книжці №6);
- 16.10.1992 згідно наказу №57а-л позивач переведений на посаду головного державного податкового ревізор-інспектора вказаного відділу (запис у трудовій книжці №7);
- 28.10.1992 згідно наказу №57б-Л позивачу присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІ рангу» (запис у трудовій книжці №8);
- 30.09.1993 згідно наказу №112л позивач призначений на посаду начальника відділу зборів і стягнень податків з юридичних осіб інших форм власності (запис у трудовій книжці №9);
- 03.03.1995 позивач прийняв присягу державного службовця (запис у трудовій книжці №10);
- 24.01.1996 згідно наказу № 20л позивач призначений начальником відділу по контролю за діяльністю довірчих товариств та інших небанківських фінансових установ (запис у трудовій книжці №12);
- 26.11.1996 згідно наказу №2-о в зв`язку з ліквідацією державної податкової інспекції по м. Тернополю і утворення державної податкової адміністрації у м. Тернопіль позивач переведений на посаду начальника відділу по контролю за діяльністю довірчих товариств та інших небанківських фінансових установ (запис у трудовій книжці №13);
- 04.02.1997 згідно наказу №9-о позивач звільнений з посади в порядку переводу в державну податкову адміністрацію по Тернопільській області (запис у трудовій книжці №14);
- 05.02.1997 згідно наказу 24-о позивач призначений в порядку переведення на посаду заступника начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб (запис у трудовій книжці №15);
- 03.03.1997 згідно наказу №48-0 позивачу присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової служби І рангу» (запис у трудовій книжці № 16);
- 10.04.1998 згідно наказу №70-о позивач призначений виконуючим обов`язки начальника відділу перевірок крупних платників податків (запис у трудовій книжці № 17);
- 16.03.1999 згідно наказу №50-о позивач призначений начальником відділу організації перевірок крупних підприємств та галузей економіки (запис у трудовій книжці № 18);
- 10.04.2000 згідно наказу №76-о позивач переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора сектору організації перевірок крупних підприємств та галузей економіки відділу стану контрольно-перевірочної роботи (запис у трудовій книжці № 19);
- 10.05.2000 згідно наказу №89-о позивач призначений головним державним податковим ревізором-інспектором групи координації та планування документальних перевірок юридичних осіб відділу організації документальних перевірок юридичних осіб управління організації документальних перевірок юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 20);
- 26.07.2000 згідно наказу №138-о переведений головним державним податковим ревізором-інспектором відділу організації документальних перевірок юридичних осіб управління організації документальних перевірок юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 21);
- 16.02.2001 згідно наказу №39 головний державний податковий ревізор-інспектор відділу організації документальних перевірок юридичних осіб управління податкового аудиту (запис у трудовій книжці № 22);
- 24.03.2001 згідно наказу №62-о призначений на посаду заступника начальника інспекції – начальника відділу стягнення податкової заборгованості (запис у трудовій книжці № 23);
- 01.04.2001 згідно наказу №66-0 позивачу присвоєно спеціальне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» (запис у трудовій книжці № 24);
- згідно запису у трудовій книжці № 25 Тернопільську МР ДПІ реорганізовано у Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію;
- 02.08.2004 згідно наказу №1-о позивач призначений на посаду начальника відділу стягнення коштів, майна юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 26);
- 20.09.2004 згідно наказу №26-о позивач звільнений в порядку переведення у ДПА в Тернопільській області (запис у трудовій книжці № 27);
- 21.09.2004 згідно наказу №235-о позивач призначений в порядку переведення на посаду начальника відділу по організації стягнення коштів та майна управління стягнення податкового боргу, як такого що успішно пройшов стажування (запис у трудовій книжці № 28);
- 20.12.2004 згідно наказу №339-0 позивачу присвоєно спеціальне звання «радник податкової служби 2 рангу» (запис у трудовій книжці № 29);
- 01.02.2005 згідно наказу №33-о у зв`язку зі зміною структури управління перейменовано в управління забезпечення податкових зобов`язань (запис у трудовій книжці № 30);
- 01.09.2005 згідно наказу №199-о позивач переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації роботи з безхазяйним майном управління погашення прострочених податкових зобов`язань (запис у трудовій книжці № 31);
- 19.07.2006 згідно наказу №158-о позивач переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації погашення податкового боргу управління погашення прострочених податкових зобов`язань (запис у трудовій книжці № 32);
- 11.10.2007 згідно наказу №333-о позивача переведений на посаду державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 33);
- 31.10.2007 згідно наказу №359-о позивач переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб з кадрового резерву (запис у трудовій книжці № 34);
- згідно із записом в трудовій книжці № 35 від 01.02.2012 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2011 року №981 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» та у зв`язку із реорганізацією ДПА в Тернопільські області шляхом перетворення в ДПС у Тернопільській області призначений в порядку переведення на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб;
- 29.05.2013 згідно наказу №9 позивач переведений на підставі ч. 4 ст. 36 КЗпП України у Головне управління Міндоходів у Тернопільській області на посаду старшого державного інспектора відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування та контролю окремих об`єктів і операцій на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 (запис у трудовій книжці № 36), присвоєно 12 ранг державного службовця;
- 13.08.2013 згідно наказу 74-о позивач переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування та контролю окремих об`єктів і операцій, як такий, що був зарахований до кадрового резерву (запис у трудовій книжці № 37);
- 01.01.2014 згідно наказу №197-0 позивачу присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи 2 рангу» (запис у трудовій книжці № 38);
- 24.10.2014 згідно наказу №26-о позивач переведений на підставі ч. 4 ст. 36 КЗпП України у Головне управління ДФС у Тернопільській області на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за декларуванням ПДВ управління оподаткування юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 39);
- 12.02.2016 згідно наказу №31-о позивач переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ та контролю за відшкодуванням ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 40);
- 28.08.2018 згідно наказу №228-о позивач переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 41);
- 02.09.2019 згідно наказу №295-о позивача звільнено з роботи у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» та п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (запис у трудовій книжці № 42);
- 03.09.2019 згідно наказу №18-о позивача призначено в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб (запис у трудовій книжці № 43);
- 03.09.2019 згідно наказу №18-о позивачу присвоєно 5 ранг державного службовця (запис у трудовій книжці №44);
- 02.09.2019 згідно наказу №117-о позивача переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податкового адміністрування (запис у трудовій книжці № 45);
- 21.12.2020 згідно наказу №249 позивача звільнено у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» (запис у трудовій книжці № 46);
- 22.12.2020 згідно наказу №3-о позивача призначено в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (запис у трудовій книжці № 47);
- 22.11.2024 позивач звільнений з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штатного розпису Головного управління ДПС у Тернопільській області, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом. 

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на безперервність перебування на службі в органах державної податкової служби на різних посадах з 03.07.1990 по 22.11.2024, станом на 01.05.2016 має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців – є всі підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина перша та друга статті 46 Конституції України).
Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону № 1058-IV).
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон № 889-VIII.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а.
Механізм обчислення стажу державної служби визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, згідно з пунктом 4 якого до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах суддів та час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно з пунктом 6 вказаного Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.
Тобто, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.
Частиною третьою статті 25 Закону № 3723-XII встановлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
У частині другій вказаної статті закріплено перелік категорій посад державних службовців.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (чинного до набрання законної сили Законом №889-VIII) (далі також - Порядок №283), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Згідно з частиною 1, 5 статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України.
Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Відповідно до частини 7 статті 15 Закону №509-XII посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 вказано, що аналіз положень ст. 37 Закону №3723, Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-ХІІ (чинного на час роботи позивача в податковому органі) дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723.
Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 (справа № 586/965/16-а) та підтримав в подальшому Верховним Судом у постанові від 18 березня 2021 року (справа № 500/5183/17),
З 12.08.2012 нормами ПК України встановлено, що державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена ПК України і іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборі; платежів. Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно з пунктом 342.6 статті 342 ПК України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами.
Посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України (пункт 343.2 статті 343 ПК України).
Відповідно до положень статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі №21-275а13 вказано, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 року (справа №586/965/16-а) та від 18.03.2021 року (справа №500/5183/17).
На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень та практики суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що посадові особи податкових органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Таким чином, наведені положення законодавства, передбачали і передбачають зарахування періодів роботи в органах державної податкової служби до стажу державного службовця. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 03.07.1990 по 22.11.2024 на посадах в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, позивач, з огляду на безперервність перебування на службі в органах державної податкової служби на різних посадах з 03.07.1990 по 22.11.2024, станом на 01.05.2016 має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а відтак є всі підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.
А тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.12.2024 №191950015432 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Відтак, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не знаходить.

Оскільки, сторонами не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, а тому, в силу приписів ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції такому оцінки не надає.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 500/7578/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний