ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 911/3880/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Майданевича А.Г. 
Гаврилюка О.М. 

без виклику представників сторін
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром»
на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.03.2026 року
у справі №911/3880/25 (судді - Смірнов О.Г.)
за позовом Державного підприємства «Медичні закупівлі України» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» 
про стягнення 13 521 088,09 грн,-

ВСТАНОВИВ: 
Державне підприємство «Медичні закупівлі України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» (далі - відповідач) про стягнення 13521088,09 грн.
Ухвалою суду від 05.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Крім того, 11.03.2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, а також клопотання про поновлення процесуального строку на її подання.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.03.2026 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання зустрічної позовної заяви. Зустрічну позовну заяву повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром».
Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду Київської області від 27.03.2026 року скасувати та передати зустрічну позовну заяву на розгляд до Господарського суду Київської області.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
Так, за твердженням скаржника, з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів, відповідач звернувся до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою. При цьому, через наявність ряду об`єктивних та непереборних обставин, відповідач не мав можливості підготувати та подати зустрічну позовну заяву разом із відзивом у встановлений із відзивом строк до 20.01.2026 року. Відповідні докази разом із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку були надані до суду першої інстанції.
При цьому, за твердженням скаржника, наявний ряд об`єктивних взаємозв`язаних обставин, які завадили вчасно подати зустрічну позовну заяву, а саме: перебування на лікарняному єдиного представника відповідача у період, який припав на строк підготовки відзиву, що належним чином документально підтверджується. До того ж, Російська федерація неодноразово здійснювала масовані ракетні атаки на м. Київ та Київську область, негативний вплив мали тривалі аварійні відключення, що унеможливили доступ до матеріалів справи та зокрема до підсистеми «Електронний суд».
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2026 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.03.2026 року у справі №911/3880/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). 
21.04.2026 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Ухвалу Господарського суду Київської області від 27.03.2026 року у справі №911/3880/25 без змін. 
Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне. 
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Київської області від 27.03.2026 року зустрічну позовну заяву повернуто, як таку, що подана з порушенням вимог ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України (з порушенням строку).
Господарський суд, повертаючи зустрічну позовну заяву, мотивував своє рішення тим, що зустрічна позовна заява була подана до суду поза межами строку для подання відзиву на позов та відповідачем не було обґрунтовано наявності поважних причин пропуску відповідного процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 05.01.2026 року прийнято позовну заяву Державного підприємства «Медичні закупівлі України» до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2026 року. Запропоновано відповідачу  не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
21.01.2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву.
20.01.2026 року через систему "Електронний суд" від позивача до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.01.2026 року відкладено підготовче засідання на 19.02.2026 року.
В судовому засіданні Господарського суду Київської області 19.02.2026 року останній було оголошено перерву до 03.03.2026 року.
В судовому засіданні 03.03.2026 року судом першої інстанції було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.04.2026 року.
11.03.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява, яку було повернуто оскаржуваною ухвалою. 
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з норм ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм Господарського процесуального кодексу України.
Отже, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог Господарського процесуального кодексу України щодо її подання.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Зустрічний позов - це позов, що подається відповідачем до позивача для одночасного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов характеризується самостійністю матеріально-правової вимоги відповідача до позивача.
Відповідно до ст. 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. 
До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною 4 цієї статті, застосовуються положення ст.174 цього Кодексу. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позову, а також правил пред`явлення зустрічного позову, встановлених процесуальним законом, зокрема, у строк для подання відзиву.
Згідно з ч.ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
За приписами п. 8 ч. 2 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відзиву на позов.
При цьому реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Згідно з ч.1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ст.118 Кодексу, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов. Отже, строк для подання відзиву і, відповідно, зустрічного позову встановлюється судом.
Одночасно слід враховувати, що процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
При цьому, колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Зі змісту наведених процесуальних норм вбачається, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду.
Як встановлено судом першої інстанції, клопотання відповідача про поновлення пропущення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви, обґрунтовано тим, що через наявність ряду об`єктивних обставин, відповідач не мав можливості своєчасно підготувати зустрічну позовну заяву, зокрема: у період з 15.01.2026 року по 19.01.2026 року, з 20.01.2026 року по 23.01.2026 року, з 03.02.2026 року по 06.02.2026 року, з 07.02.2026 року по 10.02.2026 року представник відповідача - адвокат Поцелов Андрій Олександрович хворів та перебував на лікарняному. На підтвердження додаються копії довідок з електронної системи охорони здоров`я (медичних висновків про тимчасову непрацездатність); адвокат Поцелов А.О. є єдиним представником відповідача у цій справі; в м. Києві були застосовані аварійні відключення світла на досить тривалий час. Через запроваджені аварійні відключення світла внаслідок масованої атаки, електропостачання було відсутнє понад дві доби, з перебоями працював мобільний зв`язок, мережа інтернет, державні реєстри, а також підсистема «Електронний суд»; представник відповідача не мав доступу до матеріалів справи, не міг підготувати правову позицію та не міг зокрема завантажити зустрічну позовну заяву через підсистему «Електронний суд», що як наслідок призвело до пропущення строку.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ухвалу суду першої інстанції від 05.01.2026 року було направлено відповідачу до його електронного кабінету і згідно з даними КП "Діловодство спеціалізованого суду" ухвала доставлена йому 05.01.2026 року о 13:20 год.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідач, враховуючи приписи ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, мав право подати зустрічну позовну заяву одночасно із поданням відзиву на позов, тобто до 20.01.2026 року включно.
15.01.2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача до суду першої інстанції надійшов відзив.
Водночас, колегія суддів зауважує, що у відзиві на позовну заяву відповідач не вказував, що він має намір підготувати та подати зустрічний позов у цій справі, а також не зазначав про існування обставин, що перешкоджають у підготовці такого зустрічного позову в установлений законодавством строк.
Поруч з цим, зустрічна позовна заява подана суду 11.03.2026 року, тобто поза межами строку для подання відзиву.
Водночас, колегія суддів відзначає, що в судовому засіданні 03.03.2026 року Господарського суду Київської області судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Колегія суддів зазначає, що закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.
Пропуск процесуального строку це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, у кожному випадку суд оцінює наведені у заяві доводи та докази і робить мотивований висновок щодо поважності причин пропуску (ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України). Водночас поновленню підлягають лише строки, встановлені законом, тоді як строк для подання зустрічного позову є строком, встановленим судом (ч. 1 ст. 180 у зв`язку з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України) і може бути лише продовжений до його закінчення за заявою учасника або з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2019 року у справі №922/1161/18, від 02.12.2019 року у справі №921/230/19.
Оскільки відповідач звернувся з питанням про поновлення пропущеного процесуального строку вже після спливу строку, підстав для продовження не існує, а «поновлення» цього строку Кодексом не передбачено. За цих умов подання зустрічної позовної заяви поза межами строку для відзиву тягне її повернення (ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу).
Доводи апеляційної скарги щодо подання зустрічної позовної заяви із запізненням, зокрема у зв`язку з воєнним станом колегія суддів відхиляє. Воєнний стан як загальна обставина не звільняє учасника від дотримання встановлених судом процесуальних строків. У цій справі строк для подання зустрічної заяви був тотожним строку для відзиву й сплив 20.01.2026 року, клопотань про його продовження до спливу не заявлялося. Подання зустрічної позовної заяви 11.03.2026 року свідчить про пропуск строку та тягне наслідок, визначений ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України - повернення заяви.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідач у строк встановлений судом подав відзив на позовну заяву та мав реальну можливість здійснювати процесуальні дії, що нівелює твердження скаржника про неподання вчасно зустрічної позовної заяви через перебування останнього на лікарняному, конкретизованих доказів перешкод саме у цій справі не наведено.
За цих обставин, висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви є законним і обґрунтованим, а наведений підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду щодо необхідності доведення індивідуалізованих перешкод, а не посилання на загальні обставини воєнного стану.
За змістом рішень Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України.
Водночас, колегія суддів зауважує, що обмеження, пов`язані із встановленням строків подачі зустрічного позову, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання розумних строків розгляду справи, що є легітимною метою. Таким чином, повернення даного зустрічного позову не є перешкодою у доступі до правосуддя або порушенням права на захист, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» не позбавлене можливості звернутися до суду у загальному порядку з відповідним позовом для захисту своїх прав.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятої у справі ухвали, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні статей 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції - без змін. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ: 
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.03.2026 року у справі №911/3880/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2026 року у справі №911/3880/25 залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Матеріали оскарження №911/3880/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк