ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/297/26	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б., 
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи:
від прокурора: Машталяр Ю.А.;
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився; 

розглянув апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури №07.53-108-2870вих-26 від 16.04.2026
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026, суддя Мірошниченко Д.Є., м. Ужгород, повну ухвалу складено і підписано 06.04.2026
про скасування забезпечення позову 
у справі № 907/297/26
за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород,
в інтересах держави в особі Закарпатської обласної військової (державної) адміністрації, м. Ужгород
до відповідача-1 Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород
до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю "Державний Земельний банк", м. Київ
про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
Керівник Ужгородської окружної прокуратури діючи в інтересах держави в особі Закарпатської обласної військової (державної) адміністрації звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та до товариства з обмеженою відповідальністю "Державний Земельний банк", в якому просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 08.06.2023 №2-ІЗ "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок державної власності" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, місцерозташування: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада, площа 417,4874 га, з цільовим призначенням: 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 20.06.2025 №317-сг в частині надання в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Державний земельний банк" (код ЄДРПОУ 00692334) земельної ділянки площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада, на строк 50 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення згідно класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок 01.01);
- визнати недійсним договір оренди від 27.06.2025, серія та номер: 266/57-25 ДО/1755, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Державний земельний банк" щодо земельної ділянки площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада;
- витребувати з володіння Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (код ЄДРПОУ 39766716) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Державний земельний банк" (код ЄДРПОУ 00692334) земельну ділянку площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада, на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 00022496);
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада, з одночасним припиненням зареєстрованих речових прав на неї.
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026 з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Короткий зміст заяви про забезпечення позову та результати її розгляду
19.03.2026 за вх.№ 02.3.1-02/2536/26 Ужгородська окружна прокуратура подала заяву до місцевого господарського суду про забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на земельну ділянку площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада;
- заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області (код ЄДРПОУ 39766716) та Товариству з обмеженою відповідальністю "Державний земельний банк" (код ЄДРПОУ 00692334), іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які дії щодо відчуження, поділу, об`єднання, передачі в оренду, суборенду чи на іншому праві користування щодо земельної ділянки площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада;
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Державний земельний банк" (код ЄДРПОУ 00692334), іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі проводити будь які сільськогосподарські роботи, вчиняти будь-які дії щодо вирубки дерев, чагарників чи інших багаторічних насаджень на земельній ділянці площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада;
- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 417,4874 га з кадастровим номером 2124883000:10:013:0026, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Киблярівська сільська рада.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.03.2026 у справі №907/297/26 суд постановив задовольнити заяву Ужгородської окружної прокуратури від 19.03.2026 (вх. №02.3.1-02/2536/26 від 19.03.2026) про вжиття заходів забезпечення позову.
Короткий зміст заяви про скасування заходів забезпечення позову
01.04.2026 за вх.№ 02.3.1-02/3047/26 товариство з обмеженою відповідальністю "Державний Земельний банк" подало до місцевого господарського суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.03.2026 у справі № 907/297/26.
Заява мотивована тим, що під час постановлення ухвали про забезпечення позову судом не встановлено наявності передбачених статтею 136 ГПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки прокурором не доведено існування реальної загрози утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду. Заявник зазначає, що спірна земельна ділянка перебуває у державній власності, а її передача в суборенду здійснюється виключно у порядку, визначеному законом, через електронні земельні торги, у зв`язку з чим відсутній ризик її вибуття з державної власності чи ускладнення виконання рішення суду. Також зазначає, що прокурором не надано належних і допустимих доказів існування ризику знищення лісових насаджень, а накладений арешт є неспівмірним із заявленими позовними вимогами та необґрунтовано обмежує права заявника. Крім того, заявник посилається на те, що вжиті заходи забезпечення фактично унеможливлюють проведення державних земельних торгів, що суперечить вимогам частини дванадцятої статті 137 ГПК України, а також зазначає, що суд, застосувавши відповідні заходи забезпечення, фактично надав попередню оцінку спірним правовідносинам та передчасно дійшов висновку щодо належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, чим вийшов за межі предмета розгляду заяви про забезпечення позову.
Короткий зміст ухвали про скасування заходів забезпечення позову
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Державний Земельний банк" за вх.№ 02.3.1-02/3047/26 від 01.04.2026 про скасування заходів забезпечення позову у справі № 907/297/26 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.03.2026 у справі № 907/297/26.
Ухвала суду обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка включена до переліку об`єктів, право суборенди яких реалізується шляхом проведення земельних торгів у системі «Prozorro.Продажі», а ТОВ «Державний земельний банк» є товариством, 100 % часток якого належать державі, тому передача земельної ділянки в суборенду здійснюється відповідно до вимог земельного законодавства шляхом аукціону. 
Посилаючись на частину 12 статті 137 ГПК України та практику Верховного Суду, суд зазначив, що заборона вчиняти дії щодо передачі земельної ділянки в суборенду, а також накладення арешту на неї фактично створюють перешкоди для проведення та завершення земельних торгів. Оскільки укладення договору з переможцем є складовою процедури аукціону, такі заходи забезпечення становлять втручання у проведення публічних торгів, що прямо заборонено процесуальним законом. 
З огляду на імперативну заборону втручання у проведення публічних торгів суд дійшов висновку, що застосовані раніше заходи забезпечення позову не можуть залишатися чинними, тому клопотання ТОВ «Державний земельний банк» про їх скасування підлягає задоволенню. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
17.04.2026 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга керівника Ужгородської окружної прокуратури №07.53-108-2870вих-26 від 16.04.2026 на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 про скасування забезпечення позову у справі № 907/297/26.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції передчасно та без достатніх правових підстав скасував заходи забезпечення позову, неправильно застосував положення статей 137 та 145 Господарського процесуального кодексу України, не врахував наявність реальних ризиків утруднення виконання майбутнього рішення суду. 
Апелянт зазначає, що ризики, які стали підставою для застосування заходів забезпечення позову, не відпали та досі існують, оскільки спірна земельна ділянка вже виставлена на аукціон для передачі в суборенду. Передача земельної ділянки третім особам, проведення сільськогосподарських робіт, вирубка насаджень та укладення нових правочинів можуть призвести до незворотної зміни фактичного і правового стану земельної ділянки, що істотно ускладнить або зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду та ефективний захист інтересів держави. 
На думку скаржника, суд першої інстанції помилково ототожнив застосовані заходи забезпечення позову із втручанням у проведення земельних торгів. Накладення арешту та заборона вчиняти дії щодо передачі земельної ділянки не зупиняють проведення аукціону як процедури, а лише запобігають виникненню нових правовідносин щодо спірного майна до вирішення спору по суті. Саме тому такі заходи спрямовані на збереження предмета спору, а не на блокування публічних торгів. 
Апелянт також стверджує, що суд неправильно застосував статтю 145 ГПК України, оскільки не встановив того що підстави для забезпечення позову відпали, не довів зміни обставин, які обумовили його застосування, та не підтвердив, що заходи забезпечення перешкоджають виконанню судового рішення. 
18.05.2026 від товариства з обмеженою відповідальністю "Державний Земельний банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури - залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 про скасування забезпечення позову у справі № 907/297/26 - без змін.
08.06.2026 від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечив доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу та підтримав позицію викладену в апеляційній скарзі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2026 справу №907/297/26 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури №07.53-108-2870вих-26 від 16.04.2026 на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 про скасування забезпечення позову у справі № 907/297/26 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Ужгородської окружної прокуратури №07.53-108-2870вих-26 від 16.04.2026 на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 про скасування забезпечення позову у справі № 907/297/26.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.05.2026 справу №907/297/26 призначено до розгляду на 01.07.2026. 
У судове засідання 01.07.2026 з`явився прокурор, інші учасники справи в судове засідання не з`явились хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, навівши доводи аналогічні викладеним в ній, просив її задоволити. 
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Ухвала Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 оскаржується прокурором в повному обсязі.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, дійшов висновку про її задоволення з таких підстав
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
За змістом ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Виходячи з положень ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Отже, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, а тому господарський суд не повинен скасовувати заходи забезпечення позову до ухвалення виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні з тих чи інших підстав відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 15/155-б та у постанові від 08.08.2025 у справі № 910/15790/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
У постанові від 08.08.2025 у справі № 910/15790/23 Верховний Суд також зазначив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і скасовуються (можуть бути скасовані) в порядку, визначеному статтею 145 ГПК України. За клопотанням учасника справи суд також може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим (частина перша статті 143 ГПК України).
Зазначене є додатковою гарантією прав учасника, який за умови виникнення, зміни та / або припинення певних обставин, вправі звернутися до суду та поставити на вирішення питання про скасування (чи заміну) відповідного заходу забезпечення позову.
Верховний Суд зазначив, що під час розгляду клопотання / заяви про скасування заходів забезпечення позову суд не оцінює законність та правомірність вжиття таких заходів забезпечення позову, а лише з`ясовує, чи потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Застосування конструкції скасування заходів забезпечення позову дозволяють вчасно реагувати на зміну чи припинення певних обставин, сприяючи захисту прав учасників процесу, однак не передбачає перегляду відповідної ухвали про вжиття заходів забезпечення позову на предмет її правомірності, що і не враховано судом першої інстанції при скасуванні заходів забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять доказів того, що після постановлення ухвали Господарського суду Закарпатської області від 23.03.2026 відпали обставини, які зумовили необхідність застосування заходів забезпечення позову.
Окрім того, відповідачем-2 не доведено, а судом не встановлено, що забезпечення позову перешкоджає належному виконанню майбутнього судового рішення чи що існують інші передбачені статтею 145 Господарського процесуального кодексу України підстави для його скасування.
Натомість фактичні обставини справи свідчать про протилежне.
Скасування заходів забезпечення позову призводить до повного усунення встановлених судом обмежень, у зв`язку з чим виникає можливість передачі спірної земельної ділянки у суборенду третім особам, укладення відповідних договорів, здійснення сільськогосподарської обробки земельної ділянки, проведення посівних робіт, зміни її фактичного стану, що, у свою чергу, створює реальну загрозу утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Таким чином, суд першої інстанції фактично допустив можливість зміни як правового, так і фактичного стану предмета спору ще до вирішення справи по суті, що суперечить самій меті інституту забезпечення позову.
У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8472/18 зазначено, що метою забезпечення позову є не вирішення спору по суті, а запобігання утрудненню або неможливості виконання рішення суду в майбутньому.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.05.2019 у справі № 910/1206/19, у якій суд наголосив, що для застосування заходів забезпечення позову, що достатнім є обґрунтоване припущення про існування ризику, а не доведеність таких обставин поза розумним сумнівом.
Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 у справі № 910/1040/18 прямо вказав, що вжиття заходів забезпечення позову є виправданим у разі наявності ризику зміни фактичного або правового стану спірного майна. 
Також, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 916/3156/19 зазначив, що передача майна третім особам під час розгляду спору є обставиною, яка об`єктивно ускладнює виконання рішення суду.
Саме такі ризики існують і у цій справі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що включення спірної земельної ділянки до переліку об`єктів земельних торгів та оголошення аукціону є підставою для скасування заходів забезпечення позову.
Однак колегія суддів вважає такий висновок помилковим.
Навпаки, проведення земельних торгів підтверджує існування підвищеного ризику передачі земельної ділянки третім особам, виникнення нових цивільних та господарських правовідносин щодо предмета спору, а отже істотно збільшує ризик утруднення виконання можливого рішення суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23) ризик передачі майна третім особам є самостійною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Отже, обставина, на яку послався суд першої інстанції як на підставу для скасування забезпечення позову, не свідчить про відпадання ризиків, а навпаки підтверджує їх існування.
При цьому Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 зазначив, що не вимагається доведення очевидних обставин, зокрема можливості розпорядження майном або його зміни.
Отже, суд першої інстанції безпідставно не врахував ризик настання незворотних наслідків у разі передачі спірної земельної ділянки у суборенду до вирішення спору по суті.
Також колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування положень частини дванадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України.
В основу оскаржуваної ухвали покладено висновок про те, що застосовані заходи забезпечення позову є втручанням у проведення земельних торгів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 910/11552/20 звернула увагу, що заборона втручання у проведення торгів не є абсолютною та має застосовуватись з урахуванням необхідності ефективного судового захисту. 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 910/15321/21 зазначено, що заходи забезпечення позову, спрямовані на збереження предмета спору, не є втручанням у процедуру торгів. 
Водночас ототожнення укладення договору із самим проведенням аукціону є помилковим, оскільки укладення договору є наслідком завершення торгів, а не їх процесуальною складовою, яка підлягає захисту від втручання. 
Отже, обмеження укладення договору не є втручанням у проведення аукціону в розумінні частини 12 статті 137 ГПК України. 
Заходи забезпечення позову у цій справі були спрямовані саме на збереження існуючого правового та фактичного стану спірної земельної ділянки до вирішення спору по суті, а не на припинення чи скасування самої процедури проведення земельних торгів.
Крім того, сам факт укладення договору за результатами проведеного аукціону не змінює характеру застосованих заходів забезпечення позову, оскільки вони спрямовані не на зупинення процедури торгів, а на недопущення виникнення нових правовідносин щодо спірного майна до вирішення спору судом.
Верховний Суд у постановах від 21.01.2020 у справі № 910/9498/19, від 30.06.2021 у справі № 922/445/21 та від 09.12.2020 у справі № 910/14109/20 наголошував, що скасування заходів забезпечення позову допускається виключно у разі встановлення відпадання підстав для їх застосування або зміни відповідних обставин, а обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звернулася із відповідним клопотанням.
У цій справі відповідачем-2 таких обставин не доведено, а судом першої інстанції не встановлено.
Навпаки, встановлені судом обставини свідчать про існування підвищеного ризику зміни правового та фактичного стану спірної земельної ділянки, що повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.09.2020 у справі № 921/40/20, відповідно до якого забезпечення позову має на меті збереження існуючого стану речей до вирішення спору.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 145 Господарського процесуального кодексу України, не встановив зміни підстав для забезпечення позову, помилково визнав зміну обставин, які обумовили необхідність його скасування, не врахував реальність існуючих ризиків та фактично переглянув ухвалу про забезпечення позову на предмет її законності, що не відповідає правовій природі інституту скасування заходів забезпечення позову.
У зв`язку з наведеним оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а заходи забезпечення позову — залишенню в силі.
Таким чином, під час здійснення апеляційного провадження у справі доводи скаржника наведені в апеляційні скарзі знайшли своє підтвердження.
Заперечення відповідача-2, наведені у відзиві на апеляційну скаргу не відповідають з`ясованим апеляційним судом обставинам по справі та вимогам норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Ухвала Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 про скасування забезпечення позову у справі № 907/297/26 підлягає скасуванню.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Керуючись ст.ст. 86, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури №07.53-108-2870вих-26 від 16.04.2026 – задоволити.
Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2026 у справі №907/297/26 – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Державний Земельний банк" за вх..№02.3.1-02/3047/26 від 01.04.2026 про скасування заходів забезпечення позову у справі №907/297/26.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 02.07.2026.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.