УХВАЛА

29 червня 2026 року
м. Київ

справа № 278/4973/24 
провадження № 61-8518ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковбаса Олег Станіславович, на постанову Житомирського апеляційного суду від 01 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 

ВСТАНОВИВ: 

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за борговою розпискою від 26 жовтня 2021 року у розмірі 82 180,00 грн. 

На обґрунтування вимог позивач зазначав, що 26 жовтня 2021 року відповідач отримав від нього у борг 2 000,00 дол. США, що підтверджується власноручно складеною борговою розпискою. 

27 травня 2024 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення позики, однак останній у встановлений строк отримані кошти не повернув, у зв`язку із чим станом на 03 вересня 2024 року утворилася заборгованість у сумі, еквівалентній 2 000,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становила 82 180,00 грн. 

Житомирський районний суд Житомирської області рішенням від 19 грудня 2025 року позов задовольнив. 

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 26 жовтня 2021 року у розмірі 82 180,00 грн та судовий збір у сумі 1 211,20 грн. 

Житомирський апеляційний суд постановою від 01 червня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Давиденка В. В. задовольнив. 

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. 

25 червня 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Ковбаса О. С. подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 01 червня 2026 року та залишити в силі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року. 

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 

За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», умови прийнятності касаційної скарги можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури в суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, оскільки касаційне провадження здійснюється після розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) зазначила, що касаційний перегляд є екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежуються вирішенням питань права, а також на більший ступінь формальності касаційної процедури. 

ЦПК України визначає баланс між гарантіями права на справедливий судовий розгляд, зокрема правом на розгляд справи судом, встановленим законом, передбаченим пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та принципом остаточності судових рішень res judicata. У такий спосіб фактично закріплено модель обмеженої касації, що реалізується шляхом застосування процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження. 

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених цією нормою. 

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, спрямоване на забезпечення остаточності судових рішень, стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах. 

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 розділу III цього Кодексу; 5) у яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини. 

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд касаційної інстанції вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 

Предметом спору у цій справі є вимога про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 82 180,00 грн. 

Зазначена вимога є майновою, оскільки визначена у грошовому вираженні, а тому відповідно до статей 175, 176 ЦПК України враховується при визначенні ціни позову. 

Ціна позову становить 82 180,00 грн, що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 250 = 832 000,00 грн). 

Спір не належить до категорій справ, визначених частиною четвертою статті 274 ЦПК України, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження. 

З урахуванням предмета спору, ціни позову, характеру спірних правовідносин та критеріїв, визначених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що ця справа є малозначною, а тому судове рішення у ній за загальним правилом не підлягає касаційному оскарженню. 

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та неврахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у подібних правовідносинах. Разом із тим наведені доводи стосуються виключно правильності вирішення цього спору та фактично зводяться до незгоди з правовою оцінкою апеляційного суду встановлених у справі обставин. 

Касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які є необхідною умовою касаційного перегляду судових рішень у малозначних справах. Посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та неврахування окремих правових висновків Верховного Суду саме собою не свідчить про наявність питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, значного суспільного інтересу чи виняткового значення справи для заявника, а також інших виняткових підстав, визначених зазначеною нормою процесуального закону. 

Віднесення цієї справи до категорії малозначних є передбачуваним з огляду на предмет спору, ціну позову та положення процесуального закону. Спір був розглянутий судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо встановлення фактичних обставин справи та застосування норм матеріального і процесуального права. 

Сама лише незгода заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо застосування норм матеріального права та оцінки доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. 

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої умови прийнятності касаційної скарги можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви, а з огляду на особливий статус суду касаційної інстанції касаційні процедури можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій (рішення у справах «Levages Prestations Services v. France» («Леваж Престасьон Сервіс проти Франції»), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» («Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»)). 

Європейський суд з прав людини у пункті 122 рішення від 05 квітня 2018 року у справі «Zubac v. Croatia» («Зубац проти Хорватії») зазначив, що якщо національне законодавство наділяє Верховний Суд повноваженнями здійснювати відбір справ для касаційного перегляду, цей суд не повинен бути пов`язаний можливими помилками судів нижчих інстанцій при визначенні доступу до касаційного перегляду, оскільки інший підхід міг би істотно перешкодити виконанню ним своєї особливої функції. 

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене у малозначній справі, а касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити. 

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ: 

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковбаса Олег Станіславович, на постанову Житомирського апеляційного суду від 01 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. 

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 

Ухвала оскарженню не підлягає. 

Судді:	Є. В. Петров	
	 	
	А. І. Грушицький	
	 	
	І. В. Литвиненко