ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 738/160/26 Суддя (судді) першої інстанції: Парфененко О.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 
ВСТАНОВИЛА:
У січні 2026 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, яким просив:
- скасувати постанову від 20 липня 2025 року інспектора ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській областілейтенанта поліції Мироненка П.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП;
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. 
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без розгляду.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до іншого суду в Чернігівській області.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначив про те, що виконав усі вимоги ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2026 року, що не враховано судом першої інстанції.
Додатково зазначив про те, що відповідно до ст. 288 КУпАП звільнений від сплати судового збору за оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зокрема щодо її оформлення, сплати судового збору та зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи 20 липня 2025 року інспектором ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Мироненком М.П. винесено постанову серії ЕНА №5273065 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивач 26 січня 2026 року звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2026 року прийнято до розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 , ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2026 року відмовлено в задоволені заяви представника позивача Ярового О.І. про відвід судді Менського районного суду Чернігівської області Савченка О.А., задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Менського районного суду Чернігівської області Савченка О.А. 
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2026 року прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк для усунення недоліків.
01 квітня 2026 року на адресу Менського районного суду Чернігівської області виправлена позовна заява та заява про поновлення пропущеного строку звернення.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишено без розгляду.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на 07 квітня 2026 року позивач не виконав вимоги, визначені у статтях 123, 160, 161 КАС України, тобто не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали (ч. 13).
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15).
Відповідно до 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1).
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо:
провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом (п. 7);
з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу (п. 8).
Як встановлено судом ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2026 року прийнято до розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 , ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, шляхом подання до суду позовної заяви за формою і змістом, які визначені у ст. 160 КАС України, у тому числі із зазначенням у ній: повного найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також додати до позовної заяви: документ про сплату судового збору в сумі 665,60 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; вказати інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду та надати докази щодо наявності поважних причин; копії позовної заяви, копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.
На виконання вимог ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2026 року позивачем 01 квітня 2026 року подано до суду виправлену позовну заяву та заяву про поновлення пропущеного строку.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що ним виконано всі вимоги ухвали суду від 25 березня 2026 року. Крім того, відповідно до ст. 288 КУпАП він звільнений від сплати судового збору за оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Як вбачається зі змісту виправленої позовної заяви остання не відповідає вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України оскільки не містить повного найменування відповідачів, місцезнаходження, місце проживання чи перебування відповідача Мироненка П.М. , власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, позивачем не надано документу про сплату судового збору або документу про звільнення від його сплати, у заяві про поновлення пропущеного строку зазначено ті самі підстави, які судом визнані неповажними.
Відповідно до ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 сформувала правовий висновок про те, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
У цьому ж судовому рішенні Велика Палата відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 грудня 2016 року (провадження №21-1410а16), зазначивши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, яка міститься у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі №183/1785/20, від 21 січня 2021 року у справі №361/8616/19, від 02 листопада 2021 року у справі №748/522/21, від 28 липня 2022 року у справі №204/1441/21, від 31 січня 2023 року у справі №200/3090/19, від 09 листопада 2023 року у справі № 204/7394/22, від 29 квітня 2026 року у справі №523/5686/25.
Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невиконання позивачем вимог ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2026 року в частині усунення недоліків позовної заяви та сплати судового збору.
Щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом 20 липня 2025 року інспектором ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Мироненком М.П. винесено постанову серії ЕНА №5273065 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивач 26 січня 2026 року звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду в позовній заяві позивач посилається на завідомо неправдиву консультацію адвоката Максименко Ю.П. 
Як вбачається зі змісту ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2026 року, суд дійшов висновку про те, що позивач подав позов після закінчення строку звернення до суду, а підстави, вказані ним у заяві про поновлення строку звернення до суду, є неповажними.
01 квітня 2026 року позивачем подано до Менського районного суду Чернігівської області заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 31 березня 2026 року, яка обґрунтована тим, що його дружину ввела в оману надавши неправдиву консультацію адвокат Максименко Ю.П.
Таким чином, підстави викладені в заяві про пропущеного строку звернення до суду від 31 березня 2026 року дублюють підстави викладені позивачем у позовній заяві, які ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2026 року визнані неповажними, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про невиконання вимог ухвали суду від 25 березня 2026 року.
Частина 1 ст. 121 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, копія оскаржуваної постанови отримана позивачем засобами поштового зв`язку у липні 2025 року.
Відповідно до квитанцією від 29 липня 2025 року №PEN23251045198185_0 ОСОБА_1 29 липня 2025 року о 23:18 год. сплатив 510,00 грн штрафу.
Отже станом на 29 липня 2025 року позивач був обізнаний про існування оскаржуваної постанови.
Відтак, строк звернення до суду, з урахуванням правил обчислення процесуальних строків, визначених ч. 3 ст. 120 КАС України, сплинув 08 серпня 2025 року відповідно.
Посилання апелянта на те, що штраф за оскаржуваною постановою сплачено його дружиною з його банківської картки без його відома, не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду. 
Також в позовній заяві позивач зазначає про те, що 04 грудня 2025 року він уклав угоду з адвокатом Яровим О.І., водночас жодних доказів на підтвердження обставин об`єктивної неможливості звернення до суду особисто або через представника протягом грудня 2025 року, матеріали справи не містять. 
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, п. 33).
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та не сплату судового збору, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2026 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова 
Судді Є.О. Сорочко
Є.В. Чаку