ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/1281/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026 (колегія суддів: Демчина Т. Ю. - головуючий, Кошля А. О., Стефанів Т. В.)
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Торговий дім ?Агроальянс?
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю ?Дніпро-Білогір`я?,
2) ОСОБА_2 
про стягнення коштів
та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю ?Торговий дім ?Агроальянс?,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю ?Дніпро-Білогір`я?"
про визнання договорів недійсними,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст обставин, що передували постановленню оскарженої ухвали
1.1 Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.
1.2 Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ "Дніпро-Білогір`я" залишені без задоволення, а це рішення - без змін.
1.3  ОСОБА_1 із посиланням на частину 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України звернулася до Центрального апеляційного господарського суду як особа, яка не брала участі у справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки якої вирішив господарський суд, з апеляційною скаргою на це рішення з одночасним поданням клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
1.4 Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржниця перебуває у трудових відносинах з ТОВ "Дніпро-Білогір`я", котре має значну заборгованість із заробітної плати перед працівниками, зокрема, й перед скаржницею, про стягнення якої судами загальної юрисдикції видані судові накази, які набрали законної сили.
1.5 Апелянтка зазначила, що задоволення первісного позову у цій справі фактично унеможливить виплату заборгованої заробітної плати, порушує конституційне право на своєчасне отримання винагороди за працю та ставить виплату заробітної плати в залежність від інших платежів, що прямо заборонено законом. Також у справі стягнуто пеню у надмірному та непропорційному розмірі, без розгляду питання щодо її зменшення та без урахування катастрофічного фінансового стану підприємства через окупацію Херсонської області й неможливість використання предмета лізингу, що в силу положень статті 762 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України звільняє від плати за користування майном. Отже, це рішення безпосередньо впливає на її майнові права.
1.6 Щодо зустрічного позову апелянтка вказала, що суд не надав належної оцінки доводам стосовно недійсності договору. Протокол загальних зборів не містить істотних умов, не охоплює фактичні умови укладеного договору, не підтверджує належного корпоративного схвалення зазначеного правочину, а тому його не можна вважати належним та достатнім доказом згоди. Ці обставини безумовно впливають і на можливість задоволення первісного позову. Крім того, апелянтка посилалася також на безпідставну відмову у задоволенні заявленого відводу головуючому судді, попри наявність вагомих підстав для цього.
1.7 Після звернення з цієї апеляційною скаргою постановою Верховного Суду від 24.06.2025 рішення суду у частині задоволення первісного позову скасовано, а справу направлено у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Тобто таким, що набрало законної сили, є рішення лише у частині вирішення зустрічного позову.
2. Короткий зміст оскарженого судового рішення
2.1 Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026 закрито апеляційне провадження за вищенаведеною апеляційною скаргою з підстав того, що оскарженим рішенням не вирішувалося питання про права, інтереси та обов`язки скаржниці.
3. Короткий зміст касаційної скарги
3.1 У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить наведену ухвалу скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
3.2 На обґрунтування касаційної скарги відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції:
- неправильно застосував пункт 3 частини 1 статті 264 ГПК України, не з`ясувавши належним чином, чи вирішено рішенням суду першої інстанції питання про права скаржниці, та не надавши оцінки наданим доказам;
- порушив частину 1 статті 254 ГПК України, фактично позбавивши її права на апеляційний перегляд справи, гарантованого частиною 1 статті 17 ГПК України;
- не застосував пункт 4 частини 3 статті 277 ГПК України: не розглянув питання про залучення її як третьої особи та, як наслідок, про скасування рішення, що є безумовною підставою для скасування за цією нормою;
- не визначив у належний процесуальний спосіб долю апеляційної скарги в частині первісного позову.
3.3 Скаржниця зазначила, що стягнення з підприємства, яке втратило всі активи внаслідок окупації, суми в понад 4,9 млн грн позбавляє її реальної можливості отримати заробітну плату, право на яку захищене статтею 43 Конституції України та підтверджене судовими рішеннями, що набрали законної сили. Закриття апеляційного провадження за таких обставин є очевидно несправедливим та суперечить як букві, так і духу процесуального закону.
4. Мотивувальна частина
4.1 За положенням частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.2 Верховний Суд відповідно до доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права і вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
4.3 Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.
4.4 Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
4.5 Згідно із частиною 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
4.6 Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи можуть міститись в мотивувальній та резолютивній частині рішення. Ці висновки мають різне значення.
4.7 Так, мотивувальна частина містить мотиви рішення суду - відповіді на питання факту (висновки про встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи) і питання права (юридична кваліфікація цих обставин, висновки про наслідки, з якими право пов`язує встановлені обставини).
4.8 Водночас процесуальний закон містить норми, які забезпечують, аби судове рішення, ухвалене у справі, не було протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі.
4.9 Тобто будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми статті 75 ГПК України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.
4.10 Однак резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини 2 статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання.
4.11 Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо).
4.12 Проте процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки (частина 1 статті 17 ГПК України).
4.13 Окрім того, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio.
4.14 Закриваючи апеляційне провадження у справі, що розглядається, суд керувався тим, що:
- на момент надходження апеляційної скарги рішення суду набрало законної сили як у частині вимог первісного, так і у частині вимог зустрічного позову, проте згодом постановою Верховного Суду від 24.06.2025 рішення суду у частині задоволення первісного позову скасовано, а справу направлено у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, в цій частині питання про права, інтереси чи обов`язки скаржниці не вирішено. В іншому разі - скаржниця не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції, яким на даний час розглядається справа у цій частині, з клопотанням про залучення її до участі у справі, та навести доводи щодо порушення своїх прав, інтересів чи обов`язків, зокрема, в аспекті стягнення з ТОВ "Дніпро-Білогір`я" коштів з договором фінансового лізингу;
- у частині зустрічного позову спір стосується обставин укладення господарського договору між юридичними особами, а також договору на забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи за цим господарським договором. Зміст зустрічної позовної заяви, а також зміст оскарженого рішення (у частині, що залишається чинною) свідчать про те, що позивачем оскаржувалося, а судом надавалася правова оцінка додержанню вимог статей 203, 215 ЦК України при укладенні між ТОВ "ТД "Агроальянс" та ТОВ "Дніпро-Білогір`я" договору фінансового лізингу, а скаржниця учасником цих правовідносин не була, тому питання про будь-які її права, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося;
- відсутній будь-який правовий зв`язок між задоволеними судами загальної юрисдикції вимог скаржниці про стягнення з ТОВ "Дніпро-Білогір`я" заборгованості із заробітної плати та обставинами укладення ТОВ "Дніпро-Білогір`я" договору лізингу з ТОВ "ТД "Агроальянс".
4.15 Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржниця посилається на те, що оскаржене рішення суду безпосередньо стосується її прав та інтересів, однак колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 254 ГПК України правом на подання апеляційної скарги наділені ті особи, котрі не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, чого не вбачається з резолютивної частини рішення суду.
4.16 Натомість посилання скаржниці на те, що оскаржене рішення впливає на її права та інтереси через можливе майбутнє утруднення виконання судових рішень в інших справах про стягнення на її користь заборгованості ТОВ "Дніпро-Білогір`я" із виплати заробітної плати жодним чином не свідчить про те, що саме оскарженим рішенням суду у цій справі, що розглядається, вирішено питання про її права та інтереси. 
4.17 Як зазначала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 законодавець визнав очевидно виправданим втручання в остаточне рішення суду для його перегляду з метою не допустити спрямування обов`язкової сили рішення суду на особу, яка не була залучена до участі у справі.
4.18 Норма про обов`язкове скасування вказує на випадок, коли своїм рішенням суд вирішив питання про їх права та обов`язки, а не вирішить у майбутньому. У зв`язку з цим важливо розмежовувати випадки, коли рішення суду порушує права осіб і коли рішення суду може зачіпати права таких осіб (постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 201/2760/20).
4.19 Однак, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в тій частині, що оскарженим рішенням суду не було вирішено питання про права та інтереси скаржниці.
4.20 Водночас Верховний Суд зазначає, що скаржниця у касаційній скарзі також зазначила про те, що суд апеляційної інстанції не розглянув питання про залучення її як третьої особи. Так, суд апеляційної інстанції в оскарженій ухвалі зазначив, що скаржниця не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції, яким на даний час розглядається справа у цій частині, з клопотанням про залучення її до участі у справі, та навести доводи щодо порушення своїх прав, інтересів чи обов`язків.
4.21 Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
4.22 Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух рішення у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
4.23 Верховний Суд зазначає, що трудові права/інтереси/обов`язки працівника відносно роботодавця за вказаних вище у цій постанові обставин ніяким чином не співвідносяться із розглядом господарським судом спору внаслідок здійснення цим роботодавцем своєї господарської діяльністю, тому ці правовідносини не дають правових підстав вважати, що особа, яка перебуває у трудових відносинах із юридичною особою, у якої існує спір із іншою особою, що виник за наслідками господарської діяльності, має правові очікування на залучення її до участі у справі як третьої особи.
4.24 Навпаки, залучення такої особи як третьої особи призводить до дослідження обставин, які не мають правого значення для вирішення господарського спору, а, отже, таке залучення ускладнює судовий процес, невиправдано збільшує час розгляду справи.
4.25 Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1). Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина 2).
4.26 Враховуючи те, що питання про права, інтереси та обов`язки скаржниці не вирішувалося, тому відсутні правові підстави для її залучення до участі у справі як про це зазначила скаржниця у своїй касаційній скарзі. Отже, відсутні правові підстави для скасування оскарженої ухвали з мотивів, викладених нею в касаційній скарзі.
4.27 З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали - без змін.
4.28 Згідно з приписами статті 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржницю.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 904/1281/24 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський
Судді Л. І. Рогач
Є. В. Краснов