Справа №748/375/26 
Провадження №2/731/185/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року       с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:
судді          Савенка А.І.,
за участю секретаря       Смаглюк В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», подану представником за довіреністю Оболонковою Юлією Вікторівною, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2026 року з Чернігівського районного суду Чернігівської області до Варвинського районного суду Чернігівської області на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України надійшла на розгляд за територіальною підсудністю вказана позовна заява.
На обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 13 грудня 2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) № 13.12.2024-100002034, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 6 000 грн строком на 155 днів, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти за ставкою «Стандарт» у розмірі 1,0% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом та за процентною ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами в яких застосовується процентна ставка «Стандарт», комісію за надання кредиту у розмірі 9% від суми кредиту, що дорівнює 540 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 540 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Також обумовлена неустойка у розмірі 90 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань.
Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало ОСОБА_1 кошти шляхом безготівкового переказу на його картковий рахунок. 
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з цим утворилася відповідна заборгованість у загальному розмірі 18 060 грн, з яких: 6 000 грн по тілу кредиту; 7 440 грн проценти; 540 грн комісія за надання кредиту; 1 080 грн комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 3 000 грн неустойка. 
Таким чином, зважаючи на неможливість вирішення вказаного спору у добровільному порядку, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 відповідну заборгованість за Кредитним договором № 13.12.2024-100002034 від 13 грудня 2024 року у загальному розмірі 18 060 грн. Також, заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2026 року цивільну справу прийнято до свого провадження в порядку спрощеного позовного, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 21 квітня 2026 року, яке в подальшому у зв`язку із заявленим клопотанням представника відповідача було відкладено до 20 травня 2026 року.
06 травня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнають частково. Сторона відповідача зазначає що заявлені позивачем вимоги (відсотки, комісія і штрафні санкції) в сумі вдвічі перевищують тіло кредиту, а згідно з довідки-розрахунку не можливо встановити за якою процентною ставкою здійснювалося нарахування відсотків та їх правильність, та не можливо встановити суму яка вже була сплачена відповідачем. Вважає нараховану заборгованість за відсотками непропорційно зависокою відносно тіла кредиту та просить зменшити до 3 000 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, вказують, що такі вимоги є необґрунтованими, посилаючись на те, що надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті, а комісія за обслуговування кредиту не визначена умовами договору та не містить переліку послуг за які буде стягуватись плата у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Також вказує про неправомірність нарахування неустойки у розмірі 3 000 грн з огляду на укладення кредитного договору в період воєнного стану, на підставі чого вона підлягає списанню. Просить судові витрати в сумі 12 000 грн віднести за рахунок позивача.
06 травня 2026 року від сторони відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у сторони позивача.
12 травня 2026 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача просить позовні вимоги задовольнити. Обґрунтовує вказану позицію тим, що загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування, а нарахувань поза межами строку кредитування зокрема у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України позивачем не здійснювалось. Щодо розміру процентів, посилається на п. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» де визначений максимальний розмір процентної ставки, що не перевищує визначений договором 1 %. Щодо нарахованої заборгованості за комісіями вказує, що такі нараховані правомірно та визначені умовами договору з яким відповідач ознайомився та погодився підписавши його. Також вказує що відповідач не був позбавлений можливості отримати кредит у відділенні ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» уникнувши додаткових витрат. Щодо нарахування неустойки вказує, що така нарахована правомірно, посилаючись на внесені зміни до ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема Прикінцевих та Перехідних положень.
18 травня 2026 року від сторони відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, що узгоджуються з викладеною позицією у відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2026 року клопотання представника відповідача про витребування доказів у сторони позивача задоволено. У зв`язку з цим судове засідання відкладено до 18 червня 2026 року.
20 травня 2026 року на виконання ухвали суду сторона позивача надіслала до суду витребувані докази, а саме детальний розрахунок заборгованості.
17 червня 2026 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких остання посилається на доводи, що вже були викладені у відзиві на позовну заяву та разом з тим вказує, що розрахунок заборгованості містить суперечливі відомості та відсутні обов`язкові реквізити такі як дата складання розрахунку, найменування посади уповноваженої особи та печатка установи.
Позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 52, 53, 67, 109, 110). У змісті прохальної частини позову та відповіді на відзив наполягали на здійснення розгляду справи за відсутності представника товариства. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся, належним чином, засобами поштового зв`язку, а також через застосунок «Вайбер». 
Представник відповідача Михайлюк А.Р. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася, належним чином. Звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Просила у позові відмовити в повному обсязі, підтримала позицію викладену у відзиві на позовну заяву.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13 грудня 2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 13.12.2024-100002034 в електронній формі, відповідно до якого товариство надало позичальнику кошти у сумі 6 000 грн строком на 155 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 1,0% на 1 день користування кредитом, яка застосується протягом перших 3 чергових періодів, та за процентною ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання кредитних коштів: 4441-11ХХ-ХХХХ-0440 (а.с. 21-27). 
Тип кредиту – кредитна лінія (п. 3.3.3. Пропозиції про укладення кредитного договору).
Відповідно до пункту 6 Заявки та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (Акцепту) кредитного договору процентна ставка «Стандарт» фіксована та становить 1,0% за однин день користування кредитом, яка застосується протягом перших 3 чергових періодів, користування кредитом.
Відповідно до пункту 7 Заявки та Відповіді процентною ставкою «Економ» фіксована та становить 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами в яких застосовується процентна ставка «Стандарт».
Згідно з пунктом 8 Заявки та Акцепту комісія, пов`язана з наданням Кредиту, становить 9% від суми кредиту та дорівнює 540 грн. 
Згідно з пунктом 9 Заявки та Акцепту комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 540 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.
Пунктом 14 Заявки та Акцепту визначено Графік платежів
Відповідно до п. 17 Заявки та Акцепту неустойка в сумі 90 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до п. 18 Заявки та Акцепту проценти відповідно до ст. 625 ЦК України становить 547,5% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми.
Пропозиція про укладення кредитного договору, Заявка кредитного договору, Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (Акцепт) кредитного договору та Інформаційне повідомлення позичальника про достовірність інформації підписані відповідачем  ОСОБА_1  за допомогою одноразового ідентифікатора Е913.
Довідкою наданою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», що є фінансовою установою, та має право на надання платіжних послуг підтверджується, що 13 грудня 2024 року було успішно перераховано кошти за договором № 13.12.2024-100002034 у сумі 6 000 грн на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 , яка була зазначена відповідачем у заявці (а.с. 16).
Відповідно до договору № ФК-П-2024/01-2 від 04 січня 2024 року укладеного між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати послуги товариству з переказу коштів без відкриття рахунку (а.с. 28-32).
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за вказаним Договором про надання кредиту № 13.12.2024-100002034 виконало у повному обсязі надавши відповідачу обумовлений Договором кредит.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Факт підписання сторонами зазначеного Договору не спростований та не оспорюється. Таким чином судом установлено, що посилання на обставини укладення ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договори підписані відповідачем за допомогою одноразових ідентифікаторів, як це передбачено умовами договору.
На переконання суду, вказані правочини є правомірними, адже в розумінні ст. 204 ЦК України їх недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даних Договорів недійсними у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено.
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 13.12.2024-100002034 від 13 грудня 2024 року, наданої позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 18 060 грн, з яких: 6 000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 7 440 грн - заборгованість за процентами; 540 грн - комісія за надання кредиту; 1 080 грн - комісія за обслуговування кредиту; 3 000 грн – неустойка (а.с. 13). 
Разом з тим на виконання ухвали суду від 20 травня 2026 року до суду було надіслано детальний розрахунок заборгованості який містить зарахування тіла кредиту, нарахування відсотків за користування кредитом та комісії за надання кредиту та за обслуговування кредиту. Відповідно до розрахунку відсотки нараховувались за ставками 1 % та 0,5%. Детальний розрахунок заборгованості не містить жодних сплат на погашення заборгованості перед кредитором (а.с. 114-118).
Суд критично ставиться до твердження сторони відповідача, щодо непропорційності та завищеності процентної ставки. Відповідно до умов укладеного договору нарахування процентів здійснювалось у розмірі 1,0% на 1 день користування кредитом, яка застосується протягом перших 3 чергових періодів, та за процентною ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Відповідно до ч. 5 ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» до 22 квітня 2024 року надавачі споживчих кредитів могли здійснювати нарахування процентів у розмірі - 2,5%, з 22 квітня 2024 року дозволено здійснювати нарахування процентів, не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%, а з 20 серпня 2024 року – 1% на день.
Отже, нарахування процентної ставки у розмірі 1% та 0,5% не перевищувало максимально дозволеного ЗУ «Про споживче кредитування» розміру процентної ставки на вказаний період.
Разом з тим сторона відповідача не заперечувала факт укладення кредитного договору, де чітко прописана процентна ставка з якою відповідач погодилась підписавши кредитний договір.
Щодо розміру нарахованої заборгованості за процентами, то вона обчислюється (6 000 * 1,0% * 93 дні (з 13.12.2024-15.03.2025 – три перших чергових періоди)) та становить 5 580 грн + (6 000 * 0,5% * 62 дні (з 16.03.2025-16.05.2025 – два наступних чергових періоди)) та становить 1 860 грн, що разом становить 7 440 (5 580 грн + 1 860 грн), що узгоджується з наданим детальним розрахунком заборгованості та випискою наданими позивачем. Жодних відомостей про сплати вказані документи не містять. Стороною відповідача власних доказів на підтверджень сплат заборгованості за кредитним договором не надано.
Судова практика, на яку посилається сторона відповідача застосована не релевантно, адже стосується процентів за невиконання зобов`язань та штрафних санкцій, які дійсно можуть бути зменшені судом. Однак, в цій справі позивач просить стягнути нараховані згідно договору відсотки, як плата за користування кредитом, про стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання взагалі мова не йде.
Слід наголосити, що наведені види відсотків не можуть бути ототожнені, адже відсотки за користування кредитом, є платою за користування кредитними коштами, а відсотки за невиконання грошового зобов`язання є штрафними санкціями до боржника за невиконання зобов`язання. Втім, захист споживача як слабкої сторони договору щодо отримання споживчого кредиту здійснюється а) законодавчо, шляхом надання двох тижнів після укладання договору на добровільну відмову, а також, зокрема, законодавчою забороною встановлювати максимальний розмір відсотків за користування грошовими коштами у споживчому кредиті б) можливістю оскарження договору в судовому порядку. 
Крім того, неспроможним виглядає така логіка представника відповідача з огляду й на те, що вона оперує поняттям співмірності відсотків, хоча не висвітлює той факт, що її клієнт скористався послугою мікрокредиту, уклавши Договір кредитної лінії строком на 155 днів та отримав кошти у сумі 6 000 гривень, з обумовленою відсотковою ставкою. Відтак, розмір відсотків, як плати за користування кредитом є співмірним до тривалого строку кредитування, протягом якого відповідач міг правомірно користуватись кредитними коштами.
Отже, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків здійснювалось в межах визначених договором умовах та не суперечить нормам закону.
Щодо твердження представника відповідача про необґрунтованість нарахування комісії за надання кредиту та за обслуговування кредиту, то слід вказати, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Оскільки встановлення комісії за надання кредиту та обслуговування кредиту дійсно не суперечить положенням чинної редакції Закону України «Про споживче кредитування», та чітко визначені умовами договору та включені до графіків платежів, відповідач при укладенні договору погодився з умовою договору щодо комісій у загальній сумі 1 620 грн та не оспорював вказану умову кредитного договору, то нарахування комісії є правомірним.
Щодо доводів представника відповідача що розрахунок заборгованості містить суперечливі відомості та відсутні обов`язкові реквізити, слід вказати, що такий складений у відповідності до умов кредитного договору. Вказаний розрахунок судом не ставиться під сумнів, адже є математично обґрунтованим та узгоджується з розрахунками виконаними судом. Натомість, сторона відповідача, заперечуючи правильність нарахувань за кредитним договором, не надає суду власний контррозрахунок, для підтвердження власних доводів та спростування розрахунку позивача.
До подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.10.2023 року в справі № 308/3956/15-ц.
Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи наведене, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками, передбаченими в ст. 625 ЦК України, в сумі 3 000 грн, слід відмовити. При цьому на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у стягненні з відповідача на користь позивача неустойки слід відмовити.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню, становить 15 060 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту (основний борг); 7 440 грн - заборгованість за процентами; 540 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту, 1 080 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 662,40 грн (а.с. 1, 42), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 220,18 грн (83,39%).
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень. Доказів на підтвердження факту здійснення та розміру понесених відповідачем витрат на правничу правову допомогу станом на дату ухвалення рішення суду не надано. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 141, 247, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», подану представником Оболонковою Юлією Вікторівною, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , остання відома зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 37356833, юридична адреса: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, заборгованість за кредитним договором № 13.12.2024-100002034 від 13 грудня 2024 року в сумі 15 060 (п`ятнадцять тисяч шістдесят) гривень та судовий збір у сумі 2 220 (дві тисячі двісті двадцять) гривень 18 копійок, а всього стягнути 17 280 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 18 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          А.І.Савенко