ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	Львів	Справа № 607/20100/25 пров. № А/857/14040/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року, прийняте суддею Дзюбич В.Л. у м.Тернополі, у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (надалі також – ГУ НП, відповідач) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5767670 від 20 вересня 2025.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд дослідивши відеозапис на цифровому носії інформації DVD-R прийшов до висновку, що неможливо з точністю вказати про вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем, позаяк такий висвітлює лише процес спілкування патрульного поліцейського із позивачем та не зафіксовано моменту керування останнім транспортним засобом за обставин вказаних в оспорюваній постанові.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, не встановлено обставин які доводяться доказами.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що з відеозапису нагрудної камери поліцейського чітко зафіксовано відмову позивача на законну вимогу пред`явити документи передбачені п.2.1 «а» ПДР, що в свою чергу є порушенням п. 2.4 ПДР.
Також звертається увага, що судом взято лише відео з нагрудної камери, однак не надано правової оціни відеозапису з відеореєстратора де зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням позивача, який маючи намір уникнути відповідальності здійснив спробу втечі, проте його було зупинено неподалік покинутого транспортного засобу.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч. 4 ст.229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5767670 від 20.09.2025 встановлено, що 20.09.2025 о 20 год. 53 хв. в с.Татаринці, вул. Шкільна, водій ОСОБА_1 керуючи трактором колісним МТЗ 82 д.н.з. НОМЕР_1 во у якого було встановлено додаткове освітлення, що призводило до засвітлення інших учасників дорожнього руху які рухаються позаду, порушив п.31.4.3 «а» ПДР України, та під час перевірки документів водій не надав, посвідчення тракториста машиніста тобто його не отримував чим порушено п.2.1 «а» ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» №580-VIII (далі — Закон №580-VIII) передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктом 2 частини 1 статті 32 Закону №580-VIII поліцейським надано право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 за №1306 (далі як і раніше – ПДР).
Відповідно до п. 31.1. ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Підпунктом 31.4.3.«а» ПДР передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.
Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 грудня 2010 №630 затверджений національний стандарт України з наданням чинності з 1 липня 2011 ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання (далі - ДСТУ 3649:2010).
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Аналізуючи наведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що експлуатація транспортного засобу позивачем з освітленням яке не передбачене технічними характеристиками та призводило до засвітлення інших учасників дорожнього руху, що рухаються позаду, а це вбачається з оглянутого судом відео з реєстратора, якому суд першої інстанції не надав оцінки, складає підстави для зупинки поліцейськими транспортного засобу відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII та вимаганням відповідно до п.2 ч.1 ст. 32 Закону №580-VIII у водія пред`явлення документів.

Як правильно звертає увагу апелянт та подібне підтверджує відео з реєстратора, яке долучене до матеріалів справи та зафіксоване в п.7 оскаржуваної постанови, після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, останній маючи намір уникнути відповідальності здійснив спробу втечі, проте його було зупинено неподалік покинутого транспортного засобу, що вбачається з відео нагрудної камери поліцейського та вже даному відео надано оцінку судом першої інстанції.
Відтак, є доведеним той факт, що після узаконеної зупинки транспортного засобу, трактора колісного МТЗ 82 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та під час перевірки документів, останній не надав посвідчення тракториста-машиніста, тобто його не отримував чим порушив п.п. 2.1. «а» ПДР, а тому мало місце в його діях керування транспортним засобом, немаючи права керування таким.
Є помилковою позиція суду першої інстанції, що зазначене правопорушення зафіксовано лише в оскаржуваній постанові серії ЕНА №5767670 від 20 вересня 2025 та відсутні інші докази, позаяк подібне спростовується наявними відео з реєстратора та нагрудної камери поліцейського.
Враховуючи наведене, постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як передбачено ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту норм статей 251, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 2 ст. 126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Із матеріалів справи вбачається відмова позивача на законну вимогу пред`явити документи передбачені п.2.1 «а» ПДР, що в свою чергу є порушенням п. 2.4 ПДР, зафіксовані віеореєстратором та нагрудною камерою поліцейського, які досліджені в ході апеляційного розгляду.
Згідно ч. 13 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, у матеріалах справи міститься відеозапис, оглядом якого підтверджується факт вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд вчергове звертає увагу на те, що в оскарженій постанові, зокрема, у п.7 зазначено, що до постанови додаються: відеофіксація із відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.
Скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року у справі №607/20100/25 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 12.05.2026.