Справа № 358/53/25  Провадження № 2/358/61/26   	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Романенко К.С.,
за участі секретаря судового Шпак К.М., Зеленько О.Д.,
представника позивача Калінської О.А.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Богуслав цивільну справу за позовом виконавчого комітету Богуславської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,- 

В С Т А Н О В И В: 

14.01.2025 виконавчий комітет Богуславської міської ради звернувся до Богуславського районного суду Київської області із зазначеним позовом, в якому просить:
- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 аліменти, які будуть власністю дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття на користь осіб чи установ, яким буде передана дитина; 
- стягнути з ОСОБА_1 аліменти, які будуть власністю дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття на користь осіб чи установ, яким буде передана дитина. 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки дівчинки не перебували в шлюбі та мають двох спільних дітей: ОСОБА_1 , в інтересах якої подається даний позов, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають окремо. Діти заресстровані по АДРЕСА_2 , в будинку, який належить батькові. Після розірвання батьками дітей цивільних шлюбних відносин, ОСОБА_4 спочатку проживала по черзі з кожним із батьків, пізніше залишилась проживати з матір`ю. ОСОБА_2 часто змінювала місце свого проживання, останнє відоме місце її проживання по АДРЕСА_1 у будинку співмешканця. ОСОБА_5 залишився проживати з батьком - ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .
Андріана вперше потрапила в поле зору соціальних служб та поліції у вересні 2022 року під час звернення представників ОЗО «Богуславський академічний ліцей №1» у зв`язку із невідвідуванням навчання, бродяжництвом, самопошкоджуючою поведінкою. Дівчинка неодноразово залучалась до навчання службою у справах дітей та сім`ї, поліцією, адміністрацією ОЗО «Богуславський академічний ліцей №1». ОСОБА_2 та ОСОБА_6 неодноразово викликалась до служби у справах дітей та сім`ї та поліції для проведення роз`яснювальної роботи і попередження про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків. Згодом ОСОБА_2 перестала виходити на зв`язок та не допускала працівників соціальних служб і поліції до помешкання по АДРЕСА_1 .
Враховуючи складні взаємовідносини між ОСОБА_2 та її малолітньою дочкою і відсутність впливу матері на поведінку ОСОБА_4 , батькові дитини ОСОБА_1 було запропоновано зі згоди ОСОБА_4 забрати дочку проживати разом з ним та старшим братом. Рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради від 17.11.2023 №242/13 було визначене місце проживання ОСОБА_6 з батьком - ОСОБА_1 . 
Наразі дівчинка досягла 14-річного віку та виявляє бажання проживати з матір`ю. Враховуючи схильність ОСОБА_4 до самопошкоджуючої поведінки до дівчинки неодноразово викликалась швидка допомога та її направляли на лікування до Київської обласної дитячої лікарні м. Боярка. Щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неодноразово порушувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків у 2022, 2023 та 2024 роках. Впродовж 2023-2024 років ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неодноразово були притягнуті до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
13.11.2023 на підставі наказу № 70 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради ОСОБА_1 взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Обстежити умови проживання неповнолітньої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 працівникам служби у справах дітей та сім`ї не вдалося у зв`язку із недопущенням до помешкання матері дівчинки ОСОБА_2 . За місцем проживання батька дівчинки ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , створені належні умови для проживання двох дітей. Зафіксованих повідомлень про випадки зловживання алкогольними напоями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до виконавчого комітету Богуславської міської ради не надходило. Інформація про працевлаштування ОСОБА_2 чи наявність у неї джерел існування відсутні. ОСОБА_1 має постійне місце роботи, з 11.09.2019 працює помічником майстра ткацького цеху в ТОВ «Глобал Спецтекс. Відповідно до характеристики, наданої на місцем роботи, ОСОБА_1 зарекомендував себе як сумлінний, організований, пунктуальний, цілеспрямований, дружній в колективі, морально бездоганний, скромний. Згідно інформації КНП БМР «Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги» діти перебувають під наглядом лікаря педіатра КНП БМР «Богуславський ЦПМСД» ОСОБА_7 , з яким укладено декларації. За станом здоров`я дівчинка має діагноз, який класифікується в МКХ-10 як F70.1. У листопаді 2023, березні 2024 та грудні 2024 року ОСОБА_4 проходила короткотривалі курси лікування у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня». Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї особи та Висновку оцінки потреб сім`ї від 09.10.2023, сформованих КУ «Центр надання соціальних послуг» між ОСОБА_2 та її дочкою ОСОБА_1 часто виникають конфліктні ситуації, дитина залишає місце постійного проживания. Питання щодо виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглядалося 14.11.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Богуславської міської ради. Виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опіки та піклування, рішенням від 20.11.2024 № 297/12 затвердив Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 20.01.2025 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.
24.01.2025 на виконання ухвали суду від 20.01.2025 про залишення позовної заяви без руху позивач надав уточнену позовну заяву із додатками.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 17 лютого 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додала, що останнім часом помітні зміни у поведінці відповідачки, вона неодноразово бачила її з дочкою у місті, та виглядає охайно, влаштувалася на роботу.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнав повністю та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу з ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_9 . З ОСОБА_2 він не проживає з серпня 2022 року. Після розлучення донька певний час проживала разом із ним, відповідно до розпорядження виконкому Богуславської міської ради, однак надалі не захотіла жити з ним та пішла до матері, яка дозволяє доньці все. На його прохання та вмовляння донька не реагує. Він допомагає донці матеріально, купує їй речі по сезону, відвідує шкільний заклад, де навчається ОСОБА_4 , коли його викликають, дарує донці подарунки на день народження. Перед новим 2025 роком відвозив доньку у психіатричне відділення КНП КОР «Київський обласній клінічній лікарні», де її обстежили та пролікували, також забирав її з лікарні. На запитання головуючого пояснив, що можливо поведінка доньки стала такою через те, що вона дуже складно переживала розлучення батьків, вона про це йому сама казала. Зараз він проживає разом із старшим сином, відносини між сином та донькою нормальні, вони спілкуються між собою. Останній раз бачив доньку перед Пасхою. Що сталося з поведінкою ОСОБА_9 він не може пояснити, вона була абсолютно нормальною дівчинкою. На запитання представника позивача пояснив, що він дійсно втомився боротися за право бути батьком, він притягався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, однак не має впливу на поведінку та спосіб життя ОСОБА_9 . Вважає, що мати доньки становить реальну загрозу для дитини, оскільки дозволяє їй робити все без обмежень, крім цього навчила дитину курити та розпивала в нею алкогольні напої, про що йому розповідала саме донька. Разом із цим, донька на маму не скаржиться. 
Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки. 
Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судові повістки відповідачці було надіслано за адресами останніх відомих місць проживання: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 31.01.2025, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24.01.2023 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.69).
Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачці ОСОБА_2 ухвали про відкриття провадження, копія матеріалів позову та судові повістки про виклик до суду повернуті на адресу суду із відмітками працівника поштового зв`язку про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 73-74, 85-86, 102-103109-112, 117-118, 126-129, 144-147, 156-157, 162-163, 177-178, 182-183, 188-189, 193-194, 201-202, 206-209).
Крім того, виклик відповідачки ОСОБА_2 в судові засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Богуславського районного суду Київської області відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 78, 79,94, 97).
Тобто відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце судового засідання згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслала відзив на позовну заяву.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює лікарем психіатром Богуславської центральної лікарні. Вперше у 2023 році вона направляла ОСОБА_11 для обстеження та лікування до Київської обласної дитячої лікарні м. Боярка, оскільки дівчинка вела себе неадекватно, погрожувала однокласникам, різала собі руки. Після лікування покращення у ОСОБА_9 не було. Після цього у лютому 2024 року вона знов направляла ОСОБА_11 на лікування та обстеження до Київської обласної дитячої лікарні м. Боярка, однак лікування також результатів не дало. Вважає, така поведінка дівчинки є результатом дефектів у її вихованні, скоріш за все дитина неполюблена батьками. Що стосується її самопошкоджень, то це не суїцид, а реакція дитини на неприємності. Після спілкування з матір`ю дівчинки у неї сталося враження, що матері однаково на дитину.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює спеціалістом КУ «Центр надання соціальних послуг», знає батька ОСОБА_11 - ОСОБА_1 , він спокійний, врівноважений, працює, про нього лише гарні відгуки. В 2024 році свідок була в них вдома, на той час ОСОБА_9 проживала разом із батьком та старшим братом. Батько переживав, був дуже схвильований, але казав, що він не справляється з донькою. ОСОБА_9 складна дитина. Про матір дівчинки нічого не знає, ніколи її не бачила. На запитання свідок відповіла, що на обстеження до КНП КОР «Київській обласній дитячій лікарні» ОСОБА_9 возила її мати. Чи має батько вплив на ОСОБА_9 відповіла, що скоріш ні, чим так.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що працює соціальним педагогом ОЗО «Богуславський академічний ліцей № 1», ОСОБА_9 знає з першого класу. До 5 класу проблем із дівчинкою не було взагалі, батьки завжди були на зв`язку, повідомляли про відсутність ОСОБА_9 у школі з поважних причин. З 6 класу почалися проблеми, батьки ОСОБА_9 розлучилися, дитина проживала спочатку з батьком ОСОБА_1 , який опікувався нею, хотів, щоб вона ходила до школи, допомагала по господарству, але їй це не подобалось та вона пішла жити до матері, яка все дозволяла. На дистанційне навчання ОСОБА_9 не виходила. У 7 класі вона прийшла до школи та отримала підручники. У 8 класі вона вже проживала з мамою, все було нормально у вересні-жовтні, але з мамою ОСОБА_2 не було зв`язку, телефонували батьку, який приїжджав до школи, коли його викликали. У 2024- 2025 навчальному році ОСОБА_9 стала дуже агресивною, почала різати собі руки, погрожувати дітям у класі. ОСОБА_4 двічі направляли на обстеження та стаціонарне лікування до КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня», однак після повернення з лікувального закладу поведінка ОСОБА_9 не змінилася. У грудні 2024 року батько ОСОБА_9 написав заяву на сімейну форму навчання його доньки. На запитання свідок відповіла, що приходила до школи ОСОБА_9 завжди чиста та охайна, батько дає ОСОБА_9 гроші на купівлю речей. У ОСОБА_9 завжди є гроші на дорогі сигарети та чіпси. Мати дитини веде аморальний спосіб життя. Батько ОСОБА_1 спокійний та врівноважений, він передав донці план навчання, визначеними днями для контрольних робіт, коли виникають якісь складні ситуації з ОСОБА_9 , батько реагує, його привозили та він забирав дитину. На лікування у м. Боярку ОСОБА_4 возив батько.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працює спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради. У 2022 році надійшло повідомлення від ОЗО «Богуславський академічний ліцей № 1» про те, що учениця ліцею ОСОБА_11 не відвідує дистанційне навчання. Представники служби зв`язувалися із батьками дитини. Ті викликалися до служби у справах дітей для проведення роз`яснювальної роботи та попередження про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків. 13.11.2023 на підставі наказу № 70 служби у справах дітей ОСОБА_11 взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Батько ОСОБА_9 звернувся із заявою про встановлення місця проживання дитини, і рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради від 17.11.2023 було визначене місце проживання ОСОБА_11 з батьком по АДРЕСА_2 . За місцем проживання батька створені належні умови для проживання двох дітей, у ОСОБА_9 є місце для відпочинку та для занять. Однак дитина не стала проживати з батьком, а пішла до матері. У листопаді 2023 року, березні та грудні 2024 року ОСОБА_9 проходила курси лікування у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня». Востаннє свідок бачила ОСОБА_9 у листопаді 2024 року, вона була з тілесними ушкодженнями - шрамами після порізів, спілкувалася із ОСОБА_9 через застосунок вайбер, останній раз 20.05.2025, у червні вона не відповідала. На лікування дитину перший раз відвозив батько, другий раз мама, а батько забирав, але гроші давав батько, третій раз вона поїхала лікуватися у супроводі батька та забрав її з лікування теж батько. 

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області 19 жовтня 2010 року (а.с. 11).
Згідно довідок, наданих директором ОЗО «Богуславський академічний ліцей № 1» Богуславської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ученицею цього навчального закладу, за місцем навчання характеризується негативно: схильна до бродяжництва, має самоушкоджуючу поведінку, ріже руки під час уроків, погано навчається та пропускає шкільні заняття, вживає нецензурну лексику, веде себе неадекватно та демонстративно, погрожує однокласникам та працівникам ліцею (а.с. 14-22).
Із наданих закладом характеристик убачається, що дитина має систематичні проблеми з відвідуванням занять, навчанням та поведінкою, у зв`язку з чим адміністрація закладу неодноразово зверталася до служби у справах дітей та сім`ї.
Матеріалами справи підтверджується, що працівниками служби у справах дітей з батьками та дитиною проводилися профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків та необхідності забезпечення відвідування навчального закладу.
Окрім того, працівниками КУ «Центр надання соціальних послуг» було проведено оцінку потреб сім`ї, за результатами чого 09.10.2023 складено акт та надано висновок, із яких вбачається, що зі слів ОСОБА_2 вона проживає разом із дочкою ОСОБА_6 в орендованій кімнаті, має конфліктні стосунки із останньою, однак до помешкання працівників служб не допустила (а.с. 27-30).
Згідно з наказом служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради № 70 від 13.11.2023 ОСОБА_6 взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с. 46).
На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Богуславської міської ради від 13.11.2023, заяви ОСОБА_1 від 10.11.2023, рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради № 242/13 від 17.11.2023 місце проживання дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено з батьком ОСОБА_1 (а.с. 45).
Згідно з медичною документацією, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09.11.2023 та 05.03.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня» м. Боярка з діагнозом: легка розумова відсталість, ускладнена порушенням активності і уваги, зниженою мотивацією до навчання, зниженням комунікативних функцій, лексико-граматичним недорозвиненим мовленням, аграматичною дисграфією, педагогічною занедбаністю (F70.1) (а.с. 38-41).
Також судом досліджено матеріали, які характеризують відповідачів.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 67).
ОСОБА_1 працює помічником майстра ткацького цеху ТОВ «Глобал Спецтекс» з 11.09.2019, за місцем роботи характеризується позитивно, не має шкідливих звичок, з колегами підтримує рівні, дружні відносини, порушень трудової дисципліни не допускає (а.с. 42-43).
Відповідно до акту обстеження умов проживання № 99 від 10.11.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає відповідач ОСОБА_1 , створені належні умови для дитини (а.с. 37 зі зв/б).
Постановою Богуславського районного суду Київської області від 27.12.2023 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України ) (а.с. 33-34).
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 бере участь у житті дитини, реагує на звернення навчального закладу, супроводжував дитину до лікувальних закладів та забезпечував її матеріально.
Матір дитини - ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно матеріалів справи, відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП 03.11.2023, за ч. 2 ст. 184 КУпАП 18.04.2024 (а.с. 26).
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів притягнення ні батька, ні матері до кримінальної відповідальності чи встановлення фактів жорстокого поводження з дитиною.
Судом також враховано, що неповнолітня ОСОБА_4 досягла 14-річного віку та виявляє бажання проживати з матір`ю, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Із письмових матеріалів вбачається, що матір також брала участь у супроводженні дитини до лікувальних закладів.
Рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради № 297/12 від 20.11.2024 затверджено висновок служби у справах дітей та сім`ї про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який судом досліджений разом із іншими письмовими доказами.

У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їхній волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиками 1, 2, 4 ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.
Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У пп. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18) зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі собою встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають у тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19) зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька / матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Щодо згоди відповідача ОСОБА_1 на позбавлення його батьківських прав та висловленої ним у судовому засіданні позиції щодо визнання позову, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. 
Таким чином, позиція відповідача не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 401/1944/22 від 10 листопада 2023 року і підстав відступу від такої у цій справі не встановлено.
Як вже було зазначено, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 та від 12 жовтня 2023 року у справі № 344/9906/22.

Оцінивши доводи позивача, досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Надані позивачем докази не свідчать про наявність у діях відповідачів ознак свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є обов`язковою умовою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою цивільно-правового впливу, яка застосовується лише за наявності доведеного систематичного, винного невиконання батьками своїх обов`язків щодо дитини та у випадку, коли інші заходи впливу є недостатніми або неможливими для досягнення мети захисту прав та інтересів дитини.
Очевидно, що сімейні відносини мають складний та динамічний характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи, але конфліктність відносин сама по собі не може автоматично свідчити про наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. 
У цій справі подібні ризики були відсутні. Простої бездіяльності з боку батьків недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити їх батьківських прав. Суд повинен виходити з пріоритету найкращих інтересів дитини та оцінювати, чи є ситуація такою, що становить реальну загрозу її благополуччю, здоров`ю або розвитку.
Разом із тим, надані позивачем докази не свідчать про наявність у діях відповідачів ознак свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є обов`язковою умовою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.
У даній справі судом не встановлено належних та достатніх доказів того, що відповідачі становлять реальну загрозу для дитини або що їх поведінка є настільки винною та систематичною, яка б обгрунтувала застосування виключного заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі та не може бути самостійною чи визначальною підставою для задоволення позову.
Визнання відповідачем ОСОБА_1 позову не є безумовною підставою для його задоволення, оскільки суд зобов`язаний перевірити, чи відповідає таке визнання вимогам закону та чи не суперечить воно інтересам дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).
Таким чином, позбавлення відповідачів батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого у цій справі не доведена, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.
Разом з цим, враховуючи поведінку відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка стала підставою для звернення до суду щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, їх слід попередити, що у разі продовження систематичного ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків вони будуть позбавлені батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265, 354 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову виконавчого комітету Богуславської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження. 

Головуючий: суддя 	К. С. Романенко