ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/10913/25 Головуючий суддя І інстанції Сітало А.К.
Провадження № 22-ц/818/1785/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова 24 листопада 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю та встановлення факту придбання майна за власні кошти,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом в якому просить встановити, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , фактично придбана за його власні кошти і є його приватною особистою власністю та визнати, що відповідач ОСОБА_2 не має права власності на частку квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Індустріального районного суду м.Харкова від 24 листопада 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначену ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду.
Скарга мотивовано тим, що предметом позову є визнання майна особистою приватною власністю та встановлення факту придбання цього майна за особисті кошти, тобто підтвердження фату, пов`язаного з сімейно-правовим статусом позивача, а не виникнення або реєстрація речового права на нерухомість за законодавством Болгарії.
Отже спір стосується не самої реєстрації або переходу права, а інших правових наслідків, зобов`язань, повернення майна, визнання дій/правочину недійсним, а це не речово-правовий, а зобов`язально-правовий спір. Тому застосовується підсудність за місцем проживання відповідача відповідно до ст.28 ЦПК України.
Вказує, що судом не враховано положення п.2 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди України розглядають будь-які справи з іноземним елементом, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи – відповідача в України.
Вказує, що відповідач ОСОБА_2 громадянка України, проживає на території України за адресою, зазначеною в її паспортних даних, тобто має місце проживання та реєстрацію за адресою зазначеною в позовній заяві.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Повертаючи позов суд зазначив, що позовні вимоги про визнання особистою приватною власність нерухомого майна, яке знаходиться на території Республіки Болгарії, підлягає розгляду судом держави, на території якої знаходиться вказане нерухоме майно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) ст. 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) ст. 28 ЦПК України; виключну ст. 30 ЦПК України.
Правила загальної підсудності цивільних справ визначені в ч. 1 ст. 27 ЦПК України, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
З матеріалів справ вбачається, що предметом розгляду даної справи є визнання майна особистою власністю та встановлення факту придбання власності за власні кошти.
Сторони у справі є громадянами України, що підтверджується їх паспортами /а.с.39,40/.
Позивач ОСОБА_3 згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .(а.с.24).
Відповідач ОСОБА_2 згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.25).
Серед заявлених вимог наявна вимога про встановлення факту, що квартира за адресою АДРЕСА_1 фактично придбана на власні кошти позивача і є приватною особистою власністю ОСОБА_3 . 
Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.
В п.п.1,2 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» наведено визначення таких термінів:
приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи;
іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави;
В силу ст.2 цього Закону він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;4) виконання судових доручень;5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.
Відповідно до ч.1 ст. 4 цього Закону право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.
Згідно з ч.1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.
Положеннями ст. 40 цього Закону визначено, що право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.
В порядку ст. 42 Закону України «Про міжнародне приватне право» захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду.
Захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.
Захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України.
Відповідно до ч.1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.
В порядку визначеному п.2 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.
З наведених обставин справи вбачається, що спір у цій справі виник між громадянами України стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя, яке набуте за час зареєстрованого шлюбу. Спірне нерухоме майно знаходиться на території Республіки Болгарія.
Серед заявлених вимог наявна вимога про визнання за позивачем ОСОБА_3 права особистої приватної власності на квартиру яка знаходиться у Болгарії.
Оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться у Болгарії , що може зумовити зміни щодо реєстрації такого майна колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що цей спір не підлягає розгляду в Індустріальному районному суді м.Харкова.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова 24 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення виготовлений 01 травня 2026 року.

Головуючий        В.Б. Яцина.

Судді         Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.