КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/12410/24 Головуючий у І інстанції - Якусик О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/2536/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

установив:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що позивач вирішив укласти угоду з адвокатом, який здійснює свою діяльність у Закарпатській області, що було обумовлене, серед іншого, необхідністю безпосередньої участі адвоката у судових засіданні з розгляду КП №72023000420000040 в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області та недоцільністю залучення до розгляду справи на постійній основі адвоката ОСОБА_3, яка проживає та здійснює свою діяльність у м. Кропивницькому. 
04 жовтня 2023 року позивач уклав з відповідачем договір, яким сторони погодили гонорар адвоката по захисту позивача у кримінальному провадженні в суді першої інстанції у розмірі 5500 доларів США, якого достатньо для супроводу в повному обсязі справи в суді першої інстанції і що 100% гонорару має бути сплачено до укладення Договору.
Як вказує позивач, на виконання зазначеної домовленості він сплатив, а відповідач прийняв 5500 доларів США, на підтвердження чого останній надав розписку від 28 вересня 2023 року. 
Після укладення Договору та оплати гонорару, а саме 04 жовтня 2023 року та 03 листопада 2023 року в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області відбулося два судових засідання у межах підготовчого судового провадження з розгляду КП №72023000420000040, під час яких фактично вирішувалось питання підсудності даного провадження Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області, а Відповідачем не було заявлено жодного клопотання. 
Тривалість цих судових засідань відповідно до протоколів судових засідань загалом становила 36 хв.
30 листопада 2023 року за поданням голови Закарпатського апеляційного суду ухвалою Верховного Суду матеріали КП №72023000420000040 передані для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Позивач стверджує, що у зв`язку із визначенням підсудності за Києво-Святошинським районним судом Київської області відповідач висунув умову про оплату додаткових витрат в сумі 250 доларів США за кожне судове засідання, інакше він буде здійснювати захист позивача дистанційно шляхом участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
11 січня 2024 року договір за взаємною згодою сторін був розірваний, оскільки сторони не дійшли згоди з приводу його подальшого виконання. 
У зв`язку з цим відповідач заявив у судовому засіданні з розгляду КП №72023000420000040 клопотання про відмову позивача від послуг відповідача як його захисника, яке було задоволено.
Водночас звіт про виконану відповідачем роботу та її вартість позивачу надано не було, а тому очевидним є те, що при достроковому розірванні договору про надання правової допомоги невідпрацьований гонорар має бути повернутий.
Як зазначив позивач, з моменту укладення Договору та до його розірвання відповідачем було виконано роботу (надані послуги), яка полягала у виїзді до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області та присутність у двох судових засіданнях, які відбулись 04 жовтня 2023 року, 03 листопада 2023 року і сукупна тривалість яких склала 36 хвилин, у яких правової допомоги позивачеві він не надавав. 
Хоча матеріали КП №72023000420000040 містять велику кількість процесуальних джерел доказів (речових доказів, документів, висновків експертів), кількість свідків відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у КП №72023000420000040 складає 26 осіб, а тому гонорар у розмірі 5500 доларів США був розрахований з огляду на достатньо велику кількість доказів та свідків, що необхідно було б дослідити та, відповідно, допитати під час судового розгляду.
Таким чином, позивач вважає, що обсяг виконаної відповідачем роботи - участь у судових засіданнях загальною тривалістю 36 хв. та фактичне ненадання правової допомоги - є незначним порівняно з тим, який мав бути наданий, а тому обсяг правової допомоги на переконання позивача має складати 300 доларів США.
Просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 190156,72 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 151476,40 грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1514,76 грн.
В іншій частині - у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що він при розгляді справи під час судових засідань 27 листопада 2024 року та 06 лютого 2025 року неодноразово підкреслював про те, що він повернув всі грошові кошти, отримані в якості гонорару позивачу.
Мета повернення коштів відповідачем позивачу на той момент була в тому, що відповідач намагався в подальшому уникнути не потрібних проблем для себе та своєї репутації.
На думку відповідача цей факт підтверджується розпискою від 11 січня 2024 року.
В даній розписці позивач власноручно зазначив, що у сторін претензій не має.
Тобто у нього не існує претензій до відповідача.
ОСОБА_2 особисто написав в розписці, що сторони не мають претензій друг до друга.
Дана розписка була підписана позивачем в автомобілі позивача на стоянці Києво-Святошинського районного суду м. Києва в присутності іншого адвоката позивача, ОСОБА_3 .
Після передачі коштів ОСОБА_2 передав їх ОСОБА_3 , а остання перерахувавши їх, поклала до себе в сумку.
На прохання відповідача підписати розписку, адвокат ОСОБА_3 відмовилась взагалі спілкуватись.
Вказана розписка була надана суду, однак суд не надав їй жодної оцінки.
Також суд не звернув увагу на поведінку позивача під час надання ним свідчень в якості свідка.
Останній плутався в показах, внаслідок чого відповідач вважає, що позивач перебуває під впливом свого представника, а мета позовної заяви - це стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , які він вже повернув позивачу.
Відповідач вважає, що між ним та Позивачем було все домовлено та виконано, про це свідчить розписка від 11 лютого 2024 року.
При не виконаних зобов`язаннях відповідачем позивач не написав би, що не має претензій.
Також суд не надав правової оцінки п. 3.1 договору в якому зазначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання.
Виконання відповідачем підтверджується розпискою позивача від 11 січня 2024 року.
Окремо відповідач зазначає, що він сумлінно виконував умови договору та не порушував Правил адвокатської етики.
Позивач не звертався до ради адвокатів м. Києва зі скаргою на працю або поведінку відповідача взагалі.
Відповідачу невідомо яким чином суд прийшов до висновку, що гонорар відповідача становить 1300 доларів США.
Просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року, та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_2 надійшов відзив, обґрунтований тим, що 04 жовтня 2023 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги.
Згідно з розпискою від 28 вересня 2023 року Відповідач отримав для супроводу кримінальної справи відносно Позивача в суді першої інстанції грошові кошти в сумі 5500 доларів США, яких достатньо для здійснення супроводу в повному обсязі в суді першої інстанції.
11 січня 2024 року між Позивачем та Відповідачем Договір було розірвано у зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди з приводу його подальшого виконання.
На підтвердження розірвання Договору Позивач надав Відповідачу Розписку Позивача, в якій зазначив, що не має претензій до останнього.
Відповідач як у суді першої інстанції, так і в Апеляційній скарзі стверджує, що зазначення у Розписці Позивача про відсутність претензій є підтвердженням повернення усієї суми отриманих як гонорар коштів.
На спростування цього твердження Позивач надав послідовні показання як свідок і пояснив, що дійсно ним було складено Розписку Позивача, яка підтверджувала лише розірвання Договору та відсутність претензій до Відповідача з приводу тієї частини роботи, яку він виконав під час судових засідань в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області. 
Зазначив, що таких засідань було всього два, а їх загальна тривалість становила 36 хв. 
Під час цих засідань вирішувалось лише одне питання - територіальна підсудність кримінального провадження щодо Позивача.
Докази на підтвердження зазначених обставин були надані суду першої інстанції та дослідженні під час судового розгляду.
Позивач як свідок також зазначив, що на момент розірвання Договору та написання Розписки Позивача Відповідач жодних грошових коштів йому не повертав, а між сторонами Договору не було досягнуто домовленостей щодо повернення частини гонорару у зв`язку з неповним виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Окремо зазначив, що Відповідач є адвокатом з більш ніж двадцятирічним стажем. 
Йому відома процедура врегулювання відносин, пов`язаних із розрахунками сторін за договорами, зокрема укладання додаткових угод, актів приймання-передачі наданих послуг, витребування оригіналу розписки про отримання грошових коштів тощо. 
Однак Відповідач не надав суду першої інстанції жодного документу й не навів аргументів на підтвердження своєї позиції щодо повного повернення гонорару Позивачу.
Стосовно посилань Відповідача на адвоката Позивача ОСОБА_3., яка нібито була свідком повернення гонорару, зазначив, що Відповідачу достеменно відомо прізвище, ім`я та по батькові адвоката Позивача, яка, за його твердженням, була присутня при повернені гонорару. 
Йому також відомо, що адреса здійснення нею діяльності наявна в Єдиному реєстрі адвокатів України, а також що вона має електронний кабінет у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. 
Тобто Відповідач мав необхідні дані та процесуальні права, а суд першої інстанції - можливості та процесуальні повноваження для виклику й допиту ОСОБА_3 як свідка. 
Водночас Відповідач у суді першої інстанції відповідних заяв або клопотань не заявляв, а лише голослівно посилався на цю обставину.
Вважає, що суд першої інстанції належним чином проаналізував зазначені сторонами аргументи та надані на їх підтвердження докази і обґрунтовано дійшов висновку, що:
-Розписка Позивача не свідчить про повернення суми гонорару, а лише підтверджує відсутність у Позивача претензій до виконаної Відповідачем роботи під час участі у судових засіданнях в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області;
- у Позивача наявний оригінал розписки щодо отримання Відповідачем грошових коштів, що свідчить про не врегулювання майнових претензій станом на дату розірвання Договору;
- на підтвердження своєї позиції Відповідач не надав суду першої інстанції належних, допустимих та достатніх доказів і не скористався процесуальними правами для їх отримання.
Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що04 жовтня 2023 року між адвокатом ОСОБА_1. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 1.1 договору, його предметом є надання адвокатом правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.
Пунктом 2.1.3. договору визначено обов`язок адвоката надавати правову допомогу клієнту у кримінальних провадженнях, які могли би бути пов`язані з клієнтом, незалежно від процесуального статусу клієнта. 
У свою чергу, клієнт відповідно до п. 2.3.1 Договору зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, погоджені між ними.
Згідно з п. п. 3.1., 3.2. договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання, і може бути розірваний згідно вимог чинного законодавства України.
У розділі 4 договору зазначено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. 
Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.
Згідно з розпискою від 28 вересня 2023 року, ОСОБА_1 отримав для супроводу в кримінальній справі відносно ОСОБА_2 в суді першої інстанції грошові кошти в сумі 5500 доларів США, яких достатньо для проведення супроводу в повному обсязі в суді першої інстанції.
Матеріли справи свідчать, що адвокат ОСОБА_1 взяв участь як захисник ОСОБА_2 у судових засіданнях 04 жовтня 2023 року та 03 листопада 2023 року в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області у справі №308/13711/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України (кримінальне провадження №72023000420000040).
В подальшому, 30 листопада 2023 року за поданням голови Закарпатського апеляційного суду ухвалою Верховного Суду (справа №308/13711/23) матеріали КП №72023000420000040 передані для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
11 січня 2024 року позивач розірвав договір про надання правової допомоги, про що склав розписку, у якій зазначив про відсутність претензій сторін одна до одної.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дійшовши згоди щодо розірвання договору, сторони не досягли згоди щодо розміру гонорару, який підлягає поверненню позивачу.
Визначаючи розмір коштів, які підлягали сплаті позивачем відповідачу за виконану роботу, згідно укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги, суд керувався тим, що на виконання умов договору відповідач брав участь у судових засіданнях 04 жовтня 2023 року та 03 листопада 2023 року в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, а також у судовому засіданні 11 січня 2024 року у Києво-Святошинському районному суді Київської області.
Також суд врахував обсяг матеріалів кримінального провадження №72023000420000040 (8 томів), які містять велику кількість процесуальних джерел доказів (речових доказів, документів, висновків експертів), його складність, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується позивач, час, необхідний для їх вивчення, досвід і кваліфікацію адвоката, безпосередню участь адвоката у судових засіданнях, та вважав, що відповідачеві належить розумна плата за таку роботу, розмір якої має становити суму еквівалентну 1300 доларів США (на дату оплату гонорару) і при визначенні якої суд орієнтувався на загальнодоступні відомості про рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару, затверджені відповідними Радами адвокатів.
З висновками, викладеними у оскаржуваному рішенні, погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положенням п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. 
Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. 
При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. 
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як вбачається зі змісту договору, укладений між сторонами у справі договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. 
Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 903 ЦК України).
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням часткового доведення позовних вимог ОСОБА_2 , ухвалено обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.
Так, суд першої інстанції належним чином проаналізував зазначені сторонами аргументи та надані на їх підтвердження докази, зокрема розписку позивача, яка не свідчить про повернення суми гонорару, а лише підтверджує відсутність у позивача претензій до виконаної відповідачем роботи під час участі у судових засіданнях в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області; наявного у позивача оригіналу розписки щодо отримання відповідачем грошових коштів, що свідчить про не врегулювання майнових претензій станом на дату розірвання договору; а також того, що відповідач на підтвердження своєї позиції як в суді першої інстанції, так і суді апеляційної інстанції не надав належних, допустимих та достатніх доказів та не скористався процесуальними правами для їх отримання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 08 червня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба