КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 року м. Київ №320/40679/23
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» з позовом до Західного офісу Держаудитслужби, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати висновок управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, складений за результатами моніторингу закупівлі UA-2023-02-21-007195-а.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» не погоджується з висновком Західного офісу Державної аудиторської служби України про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-02-21-007195-а, який оприлюднений 05.06.2023, та вважає його таким, що прийнятий із порушенням норм чинного законодавства. Позивач зазначає, що ним, як замовником закупівлі, тендерну документацію було сформовано відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та з урахуванням Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178. Позивач стверджує, що вимога відповідача щодо необхідності визначення способу документального підтвердження відсутності підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 17 Закону, є безпідставною, оскільки з урахуванням Особливостей №1178 обов`язок замовника щодо визначення такого способу документального підтвердження був змінений та не є імперативним. Крім того, позивач вказує, що висновок відповідача ґрунтується на неправильному застосуванні норм законодавства, а також не враховує правове регулювання, яке діяло в умовах воєнного стану, зокрема обмеження доступу до державних реєстрів. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати висновок відповідача.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач у відзиві заперечує проти її задоволення та зазначає, що оскаржуваний висновок є правомірним і прийнятим у межах наданих повноважень. Відповідач вказує, що моніторинг процедури закупівлі було розпочато на підставі наказу від 15.05.2023 №39-з у зв`язку з виявленням ознак порушень у інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель. За результатами моніторингу встановлено, що у тендерній документації позивача відсутня вимога та інформація щодо способу документального підтвердження відсутності підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 17 Закону. Відповідач наголошує, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Закону та пунктів 28 і 44 Особливостей №1178, замовник зобов`язаний передбачити в тендерній документації спосіб підтвердження відсутності відповідних підстав. Також відповідач зазначає, що обмеження доступу до реєстрів у період воєнного стану, навпаки, зобов`язувало замовника чітко визначити спосіб підтвердження таких відомостей учасниками, оскільки самостійна перевірка таких даних була неможливою. Крім того, відповідач зазначає, що він діяв у межах повноважень, визначених Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а тому підстав для скасування висновку не вбачається.
Позивач у відповіді на відзив не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що останній неправильно тлумачить норми законодавства. Позивач вказує, що положення пункту 44 Особливостей №1178 не встановлюють обов`язку замовника визначати спосіб документального підтвердження саме щодо пункту 3 частини першої статті 17 Закону, а лише розширюють перелік підстав, які підлягають підтвердженню. Позивач також зазначає, що законодавством передбачено довільність способу підтвердження таких обставин, а тому відсутність конкретизації в тендерній документації не може вважатися порушенням. Окрім цього, позивач звертає увагу, що частина інформації є публічною або такою, що міститься у відкритих реєстрах, а тому не потребує додаткового документального підтвердження. Відповідач у запереченнях зазначає, що позивач повторно ігнорує вимоги законодавства щодо необхідності визначення способу підтвердження відсутності підстав, передбачених статтею 17 Закону. Відповідач наголошує, що у період дії воєнного стану доступ до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, був обмежений, що підтверджується відповідними листами НАЗК та Мінекономіки. У зв`язку з цим саме на замовника покладався обов`язок визначити, яким чином учасник повинен підтвердити відсутність таких підстав. Таким чином, відповідач вважає, що порушення є очевидним, а доводи позивача — необґрунтованими.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ПрАТ «АК «Київводоканал» 21.02.2023 оприлюднило в електронній системі закупівель оголошення про проведення процедури відкритих торгів з особливостями за номером UA-2023-02-21-007195-а щодо закупівлі картриджів з тонером з очікуваною вартістю 3 888 748,71 грн. 
Тендерна документація була затверджена уповноваженою особою того ж дня та оприлюднена разом із оголошенням.
06.03.2023 в електронній системі закупівель оприлюднено повідомлення про намір укласти договір, а 17.03.2023 укладено договір про закупівлю №360/23/16-23 з переможцем процедури. 
На підставі аналізу інформації, оприлюдненої в системі Prozorro, Західним офісом Держаудитслужби прийнято наказ від 15.05.2023 №39-з про початок моніторингу зазначеної закупівлі. 
Моніторинг здійснювався у період з 15.05.2023 по 05.06.2023, за результатами якого складено висновок, оприлюднений 05.06.2023. 
Під час моніторингу досліджувалися річний план закупівель, тендерна документація, тендерна пропозиція учасника, пояснення замовника, а також інші документи.
За результатами аналізу встановлено, що тендерна документація не містить вимоги щодо способу документального підтвердження відсутності підстави, визначеної пунктом 3 частини першої статті 17 Закону, що було кваліфіковано як порушення вимог законодавства. 
Отже, за результатами моніторингу відповідач дійшов висновку, що позивач порушив вимоги пункту 2 частини другої статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі», а також пунктів 28 та 44 Особливостей №1178, оскільки не визначив спосіб документального підтвердження відсутності підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 17 Закону.
Не погодившись із зазначеним висновком, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (далі- Закон №2939).
Відповідно до статті 2 Закону №2939 головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
У той же час, згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України (далі - Положення №43), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016 року, Державна аудиторська служба України (далі - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Відповідно до пункту 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
У той же час, відповідно до статті 5 Закону №2939 контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон №922), проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Перевірка закупівель у замовників проводиться за місцезнаходженням юридичної особи, що перевіряється, чи за місцем розташування об`єкта права власності, щодо якого проводиться перевірка, і полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання замовником законодавства про закупівлі. Результати перевірки закупівель викладаються в акті перевірки закупівель.
Моніторинг закупівлі здійснюється за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.
Підстави для проведення моніторингу публічних закупівель викладені в частині другій статті 7-1 Закону №922, а саме: дані автоматичних індикаторів ризиків; інформація, отримана від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель; повідомлення в засобах масової інформації, що містять відомості про наявність ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель; виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель; інформація, отримана від громадських об`єднань, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявлених за результатами громадського контролю у сфері публічних закупівель відповідно до статті 9 цього Закону.
За наявності однієї або декількох таких підстав, як визначено частиною другою статті 7-1 Закону №922, керівник органу державного фінансового контролю або його заступник приймає рішення про початок моніторингу закупівлі та відповідно до частини третьої статті 7-1 Закону №922 таке рішення оприлюднюється протягом двох робочих днів з дня його прийняття в електронній системі закупівель органом державного фінансового контролю із зазначенням унікального номера оголошення про проведення процедури закупівлі, присвоєного електронною системою закупівель, та дати його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу та/або унікального номера повідомлення про намір укласти договір та дати його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу, а також опису підстав для здійснення моніторингу закупівлі.
Відповідно до частини четвертої статті 7-1 Закону № 922 строк здійснення моніторингу закупівлі не може перевищувати 15 робочих днів з дати оприлюднення рішення про початок моніторингу закупівлі в електронній системі закупівель.
Відповідно до частини першої статті 7-1 Закону № 922 моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).
Згідно частин шостої-сьомої статті 7-1 Закону № 922 за результатами моніторингу закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу закупівлі (далі - висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.
У висновку обов`язково зазначаються: 1) найменування замовника, щодо якого здійснювався моніторинг закупівлі, його ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження; 2) найменування предмета закупівлі та його очікувана вартість; 3) унікальний номер оголошення про проведення процедури закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель, та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу та/або унікальний номер повідомлення про намір укласти договір та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу; 4) опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу закупівлі; 5) зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
У висновку може зазначатися додаткова інформація, визначена органом державного фінансового контролю необхідною для більш детального опису результатів моніторингу закупівлі.
Якщо за результатами моніторингу закупівлі не виявлено порушень законодавства у сфері публічних закупівель, у висновку зазначається інформація про відсутність порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
Частиною 10 статті 7-1 Закону України Про публічні закупівлі, передбачено, що у разі незгоди замовника з інформацією, викладеною у висновку, він має право оскаржити висновок до суду протягом 10 робочих днів з дня його оприлюднення, про що зазначається в електронній системі закупівель протягом наступного робочого дня з дня оскарження висновку до суду.
Форма висновку та порядок його заповнення передбачено наказом Держаудитслужби від 23.04.2018 № 86, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2018 за №654/32106.
Як вбачається із Висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-02-21-007195-а відповідач зазначив про порушення позивачем пункту 2 частини другої статті 22 Закону та абзацу першого пункту 28 і абзацу 3 пункту 44 Особливостей №1178. 
Так, відповідно до пункту 3-7 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель визначаються Кабінетом Міністрів України.
Суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами) в Україні введено воєнний стан, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування.
На виконання зазначених положень постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель (далі — Особливості № 1178).
Пунктом 1 Особливостей (в редакції станом на 03.01.2023) визначено, що ці особливості встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель (далі -закупівлі) товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» (далі - замовники), із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Відповідно до пункту 3 Особливостей, замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі відповідно до Закону з урахуванням цих особливостей.
Пунктом 3 частини першої статті 17 Закону №922 передбачено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо службову (посадову) особу учасника процедури закупівлі, яку уповноважено учасником представляти його інтереси під час проведення процедури закупівлі, фізичну особу, яка є учасником, було притягнуто згідно із законом до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією.
За своїм змістом і формою інформація для цілей пункту 3 частини першої статті 17 Закону №922 міститься у відомостях з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Як визначає пункт 28 Особливостей тендерна документація формується замовником відповідно до вимог статті 22 Закону №922 з урахуванням цих особливостей.
Так, пунктом 2 частини другої статті 22 Закону №922 передбачено, що у тендерній документації зазначаються, зокрема, такі відомості: один або декілька кваліфікаційних критеріїв відповідно до статті 16 цього Закону, підстави, встановлені статтею 17 цього Закону, та інформація про спосіб підтвердження відповідності учасників установленим критеріям і вимогам згідно із законодавством. Замовник не вимагає документального підтвердження інформації про відповідність підставам, встановленим статтею 17 цього Закону, у разі якщо така інформація є публічною, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації», та/або міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним.
Відповідно до абзацу третього пункту 44 Особливостей переможець процедури закупівлі у строк, що не перевищує чотири дні з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, повинен надати замовнику шляхом оприлюднення в електронній системі закупівель документи, що підтверджують відсутність підстав, визначених пунктами 3, 5, 6 і 12 частини першої та частиною другою статті 17 Закону №922. Замовник не вимагає документального підтвердження публічної інформації, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації» та/ або міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним, або публічної інформації, що є доступною в електронній системі закупівель, крім випадків, коли доступ до такої інформації є обмеженим на момент оприлюднення оголошення про проведення відкритих торгів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2022 №263 «Деякі питання забезпечення функціонування інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних систем, публічних електронних реєстрів в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади, державні та комунальні підприємства, установи, організації, що належать до сфери їх управління, для забезпечення належного функціонування інформаційних, інформаційно-комунікаційних та електронних комунікаційних систем, публічних електронних реєстрів, володільцями (держателями) та/або адміністраторами яких вони є, та захисту інформації, що обробляється в них, а також захисту державних інформаційних ресурсів, можуть вживати додаткових заходів, зокрема, зупиняти, обмежувати роботу інформаційних, інформаційно-комунікаційних та електронних комунікаційних систем, а також публічних електронних реєстрів.
Таким чином, позивач у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні не мав вільного доступу до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення (далі - Реєстр).
На запит Міністерства економіки України від 13.05.2022 №3304-04/23994-03, Національне агентство з питань запобігання корупції листом від 31.05.2022 №23-06/12865-22 «Про розгляд листа» зазначило, що «Відомості з Реєстру стосовно юридичної особи отримуються виключно у вигляді інформаційної довідки. Така довідка формується програмно-апаратними засобами Реєстру на основі даних, вказаних в кваліфікованій електронній печатці юридичної особи, шляхом пошуку у Реєстрі за найменуванням юридичної особи та кодом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п.12 розд. III Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затвердженого рішенням Національного агентства від 09.02.2018 №166).
Пунктом 12 статті 9 Закону №922 визначено, що однією із основних функцій уповноваженого органу є надання узагальнених відповідей рекомендаційного характеру щодо застосування законодавства у сфері закупівель.
Так, Міністерство економіки України листом від 23.06.2022 №3323-04/40967-06 «Щодо застосування статті 17 Закону у зв`язку із введенням воєнного стану» повідомило органи державної влади, органи місцевого самоврядування, установи, організації, підприємства та інших суб`єктів сфери публічних закупівель, що «...під час проведення процедури закупівлі за відсутності вільного доступу замовника до публічної інформації що міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, або є доступною в електронній системі закупівель, перевірка замовником інформації щодо відсутності підстав, визначених у статті 17 Закону здійснюється з урахуванням особливостей законодавства правового режиму воєнного стану, зокрема наявних тимчасових обмежень у вільному доступі до такої інформації.
Тому, під час проведення торгів, замовник самостійно з урахуванням вимог законодавства правового режиму воєнного стану та інформації, вказаної у вище перелічених листах, визначає у тендерній документації у який спосіб підтверджується відсутність підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі, передбачених у статті 17 Закону.».
Однак, з матеріалів справи встановлено, що також не заперечується учасниками справи, Додаток 1 до Тендерної документації позивача не містить інформації про спосіб підтвердження відповідності учасника-переможця вимогам, встановленим пунктом 3 частини першої статті 17 Закону №922, а саме: якщо службову (посадову) особу учасника процедури закупівлі, яку уповноважено учасником представляти його інтереси під час проведення процедури закупівлі, фізичну особу, яка є учасником, було притягнуто згідно із законом до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові 13.03.2024 у справі №160/17450/22 дійшов таких висновків: З аналізу положень пункту 5 частини сьомої статті 8 Закону № 922-VIII та пункту 1 Розділу ІІІ Порядку № 552 слідує, що висновок про результати моніторингу процедури закупівлі повинен обов`язково містити зобов`язання щодо усунення виявлених порушень (порушення) законодавства у сфері публічних закупівель.
Отже, відповідно до пункту 28 Особливостей № 1178 тендерна документація формується замовником відповідно до вимог статті 22 Закону з урахуванням цих Особливостей.
Відтак, згідно з пунктом 2 частини другої статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі» у тендерній документації обов`язково зазначаються підстави, встановлені статтею 17 Закону, а також інформація про спосіб підтвердження відповідності учасників встановленим критеріям і вимогам.
При цьому законодавець передбачив, що замовник не вимагає документального підтвердження інформації у разі, якщо така інформація є публічною та міститься у відкритих реєстрах, доступ до яких є вільним.
Разом з тим, відповідно до абзацу третього пункту 44 Особливостей № 1178 переможець процедури закупівлі зобов`язаний у визначений строк надати замовнику документи, що підтверджують відсутність підстав, зокрема передбачених пунктом 3 частини першої статті 17 Закону, за винятком випадків, коли така інформація є відкритою або доступною.
Судом встановлено, що за результатами аналізу тендерної документації позивача у її змісті відсутні вимоги щодо способу документального підтвердження переможцем процедури закупівлі відсутності підстави, визначеної пунктом 3 частини першої статті 17 Закону. 
При цьому позивач, відтворивши у тендерній документації положення абзацу третього пункту 44 Особливостей № 1178, не конкретизував, яким саме документом або у який спосіб учасник-переможець повинен підтвердити відсутність відповідної підстави.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 17 Закону підставою для відмови в участі у процедурі закупівлі є притягнення службової (посадової) особи учасника до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Водночас суд враховує, що у період здійснення спірної закупівлі доступ до відповідних державних реєстрів, зокрема реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, міг бути обмежений.
Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2022 № 263 передбачено можливість обмеження функціонування публічних електронних реєстрів у період дії воєнного стану з метою забезпечення захисту державних інформаційних ресурсів.
За таких умов саме на замовника покладається обов`язок визначити у тендерній документації чіткий спосіб підтвердження відсутності відповідних підстав, оскільки самостійна перевірка таких відомостей замовником могла бути ускладнена або неможлива.
Разом з тим, як встановлено судом, у додатку до тендерної документації позивач визначив перелік документів, які подаються переможцем процедури закупівлі, однак такий перелік не містить документів, що підтверджують відсутність підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 17 Закону. 
Отже, тендерна документація не містить належного визначення способу документального підтвердження відповідності учасника вимогам законодавства у цій частині.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що такі дії позивача свідчать про порушення вимог пункту 2 частини другої статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі», а також пунктів 28 та 44 Особливостей № 1178.
З огляду на викладене, суд погоджується з висновком відповідача про наявність порушення у діях позивача та вважає оскаржуваний висновок обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам законодавства.
Зобов`язальна частина висновку може включати як заходи, направлені на виправлення виявлених порушень та приведення процедури закупівлі у відповідність до встановлених правил та стандартів, так і рекомендації, спрямовані на запобігання вчинення таких порушень у подальшому. При цьому спосіб, у який замовник повинен усунути виявлені порушення не визначений ні Законом № 922-VIII, ні Порядком № 552. З цього слідує, що орган державного фінансового контролю має певну свободу розсуду щодо визначення способу усунення виявлених порушень.
Водночас, реалізація таких повноважень повинна здійснюватися органом державного фінансового контролю з урахуванням контексту допущених порушень та вагомості їх впливу на процедуру закупівлі з метою обрання пропорційного та ефективного заходу для їх усунення та/або недопущення у подальшому.
Крім того, визначаючи спосіб усунення порушень, з метою попередження вчинення замовником нового порушення вимог законодавства контролюючий орган повинен чітко зазначити конкретний захід (варіант поведінки), який слід вжити замовнику для їх усунення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 160/18147/22.
Як встановлено судом, у спірному висновку відповідач, констатувавши наявність порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель, зобов`язав позивача вжити заходів щодо його усунення та недопущення таких порушень у подальшому.
Суд зазначає, що зобов`язальна частина висновку органу державного фінансового контролю може включати як конкретні заходи, спрямовані на усунення виявлених порушень, так і загальні рекомендації щодо приведення діяльності замовника у відповідність до вимог законодавства.
При цьому чинне законодавство, зокрема Закон України «Про публічні закупівлі» та Порядок № 552, не містять вичерпного переліку способів усунення порушень та не зобов`язують контролюючий орган у кожному випадку визначати виключно конкретний алгоритм дій замовника.
З огляду на це орган державного фінансового контролю наділений певною свободою розсуду при визначенні способу реагування на виявлені порушення.
Суд враховує, що у спірному висновку відповідач визначив загальний обов`язок позивача усунути порушення та забезпечити дотримання вимог законодавства у подальшій діяльності, що відповідає превентивній меті державного фінансового контролю.
Посилання позивача на відсутність у висновку конкретного способу усунення порушення суд оцінює критично, оскільки характер встановленого порушення (неналежне формування тендерної документації) не потребує складного або спеціально визначеного механізму усунення, а може бути виправлений замовником шляхом приведення власної діяльності у відповідність до вимог законодавства при здійсненні подальших процедур закупівель.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.12.2023 у справі № 160/18147/22, однак зазначає, що вона підлягає застосуванню з урахуванням конкретних обставин справи.
У даному випадку відсутність детального визначення способу усунення порушення не свідчить про протиправність висновку, оскільки його зміст є достатньо зрозумілим для належного виконання та спрямований на забезпечення дотримання законодавства у сфері публічних закупівель.
За таких обставин суд дійшов висновку, що зобов`язальна частина висновку відповідача є правомірною, прийнятою у межах наданих повноважень та не порушує прав позивача.
З підстав викладеного вище суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» має бути відмовлено.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати розподілу не підлягають.
Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Питання розподілу судових витрат, відповідно до норм статті 139 КАС України, судом не вирішується з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.