ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

05 травня 2026 року   місто Чернівці справа №726/3899/25
провадження №22-ц/822/633/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н. К.
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
за участю секретаря судових засідань Факас А.В.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 17 грудня 2025 року, головуючий суддя в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Посилалася на те, що 04 жовтня 2022 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано - Франківськ).
Від шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.
Позивачка самостійно доглядає спільну з відповідачем дитину та має скрутне матеріальне становище.
Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на її утримання з огляду на те, що він є людиною працездатного віку, працевлаштований і має можливість надавати дитині фінансову допомогу.
Просила стягнути з ОСОБА_2 щомісячно на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з моменту подання до суду цієї позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 17 грудня 2025 року - позовну заяву задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи стягнення з 17.11.2025 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмір 1211,20 гривень в дохід держави.
Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 17 лютого 2026 року виправлено описку, допущену в описовій та у резолютивній частині рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 17.12.2025 року по справі №726/3899/25, а саме зазначити «у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку», замість помилково зазначеного «у розмірі ? частини всіх видів його заробітку».
Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 17 лютого 2026 року заяву адвоката Хованець Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Садгірського районного суду м.Чернівці по справі 726/3899/25 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із заочним рішення суду відповідач ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Хованець А.І. подав до апеляційного суду 04 березня 2026 року апеляційну скаргу на вказане заочне рішення суду, в якій вказав, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. 
Посилався на те, що на момент звернення позивачки до суду з позовом вони з позивачкою були вже розлучені, а тому у позивачки відсутні будь які правові підстави для звернення до суду з позовом, що ґрунтується на положеннях, які регулюють відносини між подружжям. Посилання позивачки на вимоги статті 75 СК України є юридично помилковим.
Позивачка не надає до позову жодних доказів про своє скрутне матеріальне становище, при цьому вона є працездатною. 
Таким чином, твердження позивачки про наявність підстав для її утримання є припущеннями.
Крім цього вказав, що з нього стягуються аліменти на користь позивачки на утримання спільної дитини ОСОБА_4 в розмірі 25% від його доходів, а також на дитину від першого шлюбу також в розмірі 25 % від його доходів. Тобто станом на сьогодні з нього стягують аліменти в розмірі 50% його заробітку.
Вважає, що позивачка не довела своє скрутне матеріальне становище і що вона потребує матеріальної допомоги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Вказала, що питання утримання дружини у разі проживання з нею дитини регулюється виключно ст.ст.84, 85 СК України.
Не встановлення судом першої інстанції обставин щодо розірвання між сторонами шлюбу не впливає на законність прийнятого судом рішення.
Право на утримання має дружина з якою проживає дитина незалежно від того чи дружина працює і незалежно від її матеріального становища.
Відповідач не довів відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу позивачу.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що 04 жовтня 2022 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5 , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано - Франківськ), актовий запис №1026, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 04 жовтня 2022 року (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 13 квітня 2023 року (а.с.8).
Факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується відомостями виданими Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради №744170 від 23 вересня 2025 року та витягами з реєстру територіальної громади (а.с.3, 10, 11).
Із змісту звіту про здійснення відрахування та виплати аліментів вбачається, що ОСОБА_2 в період з січня до вересня 2025 року отримує систематичний дохід та з нього стягуються аліменти по ВП №76267119 від 22 листопада 2024 року (а.с.4).
Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 09 жовтня 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с.50-51).
Згідно довідки про доходи №3338 від 19 грудня 2025 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині, та йому нараховано дохід з жовтня по грудень 2025 року в розмірі 215439,50 грн, з яких за цей період утримано аліменти по двом виконавчим провадженням на загальну суму 89756,18 грн., виплачено відповідачу заробітну плату в розмірі 122451,73 грн. (а.с.52). 

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним нормам.
Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів вказав, що позивачка самостійно доглядає малолітню дитину, перебуває у вразливому фінансовому становищі, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки на її утримання аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трьох років.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів, однак не погоджується з розміром стягнутих аліментів, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення аліментів на утримання дружини-матері дитини.
Згідно з положеннями ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція з прав людини) передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).
Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.
Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що позивач не має права на отримання аліментів, оскільки відповідно до положень Сімейного кодексу України, мати дитини має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи перебували сторони у зареєстрованому шлюбі, за умови, що батько може надавати матеріальну допомогу.
Оскільки факт батьківства є встановленим та не оспорюється, а також відсутні докази неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку.
Також Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначив, що тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Встановлено, що відповідач є працездатною особою та проходить військову службу, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі N 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі N 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 917/1307/18).
Установивши зазначені вище обставини, в тому числі і щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, колегія суддів вважає що визначений судом першої інстанції розмір аліментів підлягає зменшенню до 1/6 частки від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років, саме такий розмір аліментів буде відповідати принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.
Апелянтом не надано доказів, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному розмірі.
Інші доводи скарги висновків суду про наявність підстав для стягнення аліментів не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Щодо судового збору
Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).
Частиною 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з підпунктами 1, 2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2025 рік становить 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки заявник подала апеляційну скаргу в електронній формі, до неї застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивач при поданні позову сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн. (а.с.13).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В мотивувальній частині рішення суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про задоволення позову, отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір за подання позовної заяви, в сумі 968,96 грн.
За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору також підлягає зміні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного до стягнення розміру аліментів з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частку усіх видів заробітку (доходу).
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 17 грудня 2025 року змінити в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , розміру аліментів з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частку усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 листопада 2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.
Заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 17 грудня 2025 року змінити в частині вирішення судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 968,96 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена судом 05 травня 2026 року.
Головуючий Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак