ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/2868/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Мужичук Ю.Ю. 
за участі секретаря судового засідання Крамарової Н.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 

за позовом 	Фізичної особи-підприємця Дусика Олександра Мефодійовича 	
до 	1) Управління культури Лозівської міської ради Харківської області 2) Лозівської міської ради Харківської області 	
про 	зменшення орендної плати за договором та стягнення безпідставно збережених коштів 	
за участю представників:
позивача: адвокат Золоткова Г.О.
відповідача-1: адвокат Третьякова Н.Ю.
відповідача-2: не з`явився.
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Дусик Олександр Мефодійович через систему “Електронний суд” звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Управління культури Лозівської міської ради Харківської області та Лозівської міської ради Харківської області, в якій просить суд:
- зменшити розмір орендної плати за Договором оренди нежитлового приміщення (будівлі), укладеним 1 жовтня 2019 року між Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою-підприємцем Дусиком Олександром Мефодійовичем, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Лозова та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням сесії Лозівської міської ради від 12.12.2017 р. № 778, на період з 1 жовтня 2023 року по 15 серпня 2025 року включно, до 1(одна ) грн на місяц;
- стягнути з Управління культури Лозівської міської ради Харківської області на користь фізичної особи–підприємця Дусика Олександра Мефодійовича заподіяну шкоду у розмірі 22 686 грн;
-визнати за фізичною особою–підприємцем Дусиком Олександром Мефодійовичем право передати в суборенду частину нежитлового приміщення (будівлі), розташованого за адресою місто Лозова, вул. О. Бричука, 59 на строк, протягом якого діє воєнний стан, збільшений на 12 місяців, але у будь-якому випадку не більшим за строк договору оренди, укладеного 1 жовтня 2019 року між Управління культури Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою-підприємцем Дусиком Олександром Мефодійовичем;
- зобов`язати Управління культури Лозівської міської ради Харківської області усунути перешкоди у користуванні фізичній особі-підприємцю Дусику Олександру Мефодійовичу орендованим приміщенням (будівлею), розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення будівлі від майна Управління культури Лозівської міської ради Харківської області та припинення використання цього приміщення у власних потребах у період дії договору оренди, укладеного 1 жовтня 2019 року між Управління культури Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою-підприємцем Дусиком Олександром Мефодійовичем.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що всупереч Договору оренди нежитлового приміщення (будівлі), укладеного 1 жовтня 2019 року між позивачем та Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області, від орендодавця надійшла вимога звільнити приміщення від торгівельного обладнання і інших речей орендаря, щоб в подальшому розмістити пункт незламності та надати приміщення для роботи волонтерської групи. Позивач зазначає, що своїми діями відповідач чинить перешкоди у використанні орендованого приміщення та здійсненні ним підприємницької діяльності. Також за весь час, відколи Орендар з вини Орендодавця був позбавлений можливості використовувати предмет оренди за цільовим призначенням, не отримуючи користі від оренди, але вимушено ніс витрати за надані послуги з електропостачання, водопостачання та водовідведення, якими користувалися треті особи.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2868/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16 вересня 2025 року о(б) 11:00.
05.09.2025 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від 1-го відповідача - Управління культури Лозівської міської ради Харківської області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №20306), в якому 1-ий відповідач у справі просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень 1-ий відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що чинення перешкод у користуванні орендованим майном та зміні замків у період з жовтня 2023 року по березень 2025 року чинились саме 1-им відповідачем. Відповідач вказує, що позивач не вклав на виконання п. 4.7. договору оренди майна договорів на відшкодування витрат та не надав цих договорів відповідачу. Умови договору оренди не передбачають положень про можливість відшкодування витрат за проведення ремонту та утримання майна, в тому числі відшкодування витрат зі сплати комунальних послуг. Із квитанцій наданих позивачем на підтвердження понесення витрат на комунальні послуги не вбачається на якій правовій основі здійснено платежі та яке вони мають відношення до договору оренди від 01.10.2019. Також, платежі за квитанціями здійснено не відповідачем як фізичною особою - підприємцем, а як фізичною особою Дусиком О.М. Позивач не вказує у позові, яка саме шкода має бути йому відшкодована та не посилається на конкретні норми матеріального права. Позивачем не доведено існування обставин, що перешкодили б йому використовувати спірне нерухоме майно протягом періоду з жовтня 2023 року по березень 2025 року, отже не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, на які послався відповідач, та неможливістю належного виконання ним свого зобов`язання за договором. Крім того, відповідач вказав про обрання позивачем неефективного способу захисту, що є підставою для відмови у позові. Позивачем не обґрунтовано позовні вимоги про зміну розміру орендної плати у відповідності до п.3.4. Договору, а також не наведено обґрунтування визначення розміру орендної плати в розмірі 1 гривні на місяць. В частині визнання за позивачем права передавати майно в суборенду також проти позову заперечував, оскільки при укладенні договору оренди сторони погодили передачу нежитлового приміщення позивачу в оренду для здійснення підприємницької діяльності, якщо позивач, не взмозі використовувати приміщення самостійно для ведення власної підприємницької діяльності, то мета подальшого перебування вказаного приміщення в користування позивача не відповідає вимогам п.1.2. Договору, тобто меті оренди приміщення. В такому випадку позивач не позбавлений можливості розірвати договір оренди та повернути майно власнику.
16.09.2025 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив у справі №922/2868/25 (вх. №21274), в якій позивач відхилив доводи позивача викладені у відзиві на позов та просив позов задовольнити. В обґрунтування заперечень зазначив, що Розміщення пункту незламності в орендованій позивачем будівлі всупереч умовам договору оренди у залах будівлі, де знаходилося торгівельне обладнання, що належить позивачу, а також тих, що використовувалися як підсобні приміщення для забезпечення торгівельної діяльності, створило перешкоди у використанні будівлі за цільовим призначенням. Розміщення пункту незламності визначене протоколом №9 позачергового засідання Комісії з техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Лозівської територіальної громади (створеної Рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської Ради від 11 січня 2011 року № 11), від 28 вересня 2023 року щодо питання 5 порядку денного “Про стан функціональної готовності та забезпеченності пунктів незламності на території Лозівської міської територіальної громади”. Також за вказівкою керівника 1-го відповідача у інших залах орендованої будівлі була розміщена волонтерська група, яка займалася виготовленням речей для потреб ЗСУ. За умовами п. 4.7. Договору позивач уклав окремі договори на отримання комунальних послуг, зокрема: з Акціонерною компанією “Харківобленерго” договір № 70561 від 24.12.2013; з Комунальним підприємством Лозова водосервіс” на водопостачання та водовідведення договір № 446 від 01.01.2021. На виконання вказаних договорів позивачем здійснювалося перерахування коштів. У квитанціях на оплату комунальних послуг наведена інформація про особу платника: ФОП Дусик О.М., у призначенні платежу є посилання на відповідний договір, на підставі якого проводиться платіж. У актах звіряння між надавачами послуг та ФОП Дусик О.М. наведені періоди надання та періоди оплати відповідної послуги. Щодо вимоги про зменшення орендної плати до 1 грн. на місяць, то позивач виходить з аналогії адміністративного акта Лозівської міської ради, зокрема рішення 27 сесії 8 скликання Лозівської міської ради Харківської області №1071 від 10.11.2022 “Про встановлення пільгової оренди для фізичної особи-підприємця Логвиненко В.В.”, яким була встановлена орендна плата у певні періоди у розмірі від 1 грн. до 1, 20 грн. на місяць у зв`язку зі здійсненням діяльності волонтерського центру в приміщеннях, які вона орендує відповідно до договору оренди №29 від 02.11.2022. На думку позивача із п. 5.1. договору оренди випливає, що Орендар міг порушувати перед Орендодавцем питання про суборенду, що він і робив, звертаючись із відповідними заявами, маючи на меті мініміалізувати негативні для себе наслідки, спричинені неправомірною поведінкою Орендодавця. Про мету передати частину приміщення в суборенду Позивач також повідомляв у заявах, а саме підтримка внутрішньо переміщених осіб, які мали бажання займатися таким самим видом підприємницької діяльності, як і ФОП Дусик О.М. Проте, 2-ий відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на суборенду безпідставно пославшись на те, що Орендар отримав право на оренду без проведення конкурсу, а відтак передача в суборенду такого майна заборонена. На думку позивача він мав реалізувати передбачене статтею 22 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” право орендаря передати частину приміщення в суборенду за згодою Орендодавця.
Протокольною ухвалою від 16.09.2025 суд прийняв до розгляду відзив на позов та відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.09.2025 зупинено провадження у справі № 922/2868/25 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 922/1742/25 за позовом Фізичної особи-підприємця Дусика Олександра Мефодійовича до відповідачів: 1. Управління культури Лозівської міської ради Харківської області; 2. Лозівської міської ради Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 50000 грн моральної шкоди, та за зустрічним позовом Управління культури Лозівської міської ради Харківської області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача за зустрічним позовом - Лозівська міська рада Харківської області до Фізичної особи-підприємця Дусика Олександра Мефодійовича про стягнення 122 689,65 грн, розірвання договору оренди та повернення майна, що розглядається Господарським судом Харківської області. 
11.02.2026 від позивача надійшло клопотання (вх.№3399) , в якому повідомляє суд про наявність постанови Східного апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2025 року у справі № 922/1742/25 та усунення обставин,які викликали зупинення провадження у справі 922/2868/25.
Ухвалою Гоподарського суду Харківської області від 13.02.2026 поновлено провадження у справі №922/2868/25 та призначено підготовче засідання на 18.03.2026 об 11:30.
17.03.2026 позивачем до суду подано заяву про зміну предмету позову (вх.№ 6347) позовні вимоги в якій викладені в наступній редакції:
- Зменшити розмір орендної плати за Договором оренди від 01 жовтня 2019 року, укладеним між Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою-підприємцем Дусиком Олександром Мефодійовичем, за період з жовтня 2023 року по квітень 2025 року до 1 (однієї) гривні 00 коп. на місяць у зв`язку з істотним зменшенням можливості користування орендованим майном.;
- Стягнути з Управління культури Лозівської міської ради Харківської області (ЄДРПОУ 22682325) на користь фізичної особи-підприємця Дусика Олександра Мефодійовича ( РНОКПП НОМЕР_1 ) :
- безпідставно збережені кошти з орендної плати у розмірі 120 379 (сто двадцять тисяч триста сімдесят дев`ять) грн. 21 коп.;
- безпідставно збережені кошти за послуги на утримання будівлі будинку культури за адресою : місто Лозова, вул. О.Бричука,59 у розмірі 22 686 (двадцять дві тисячі шістьсот вісімдесят шість ) грн.
Заява про зміну предмету позову обгрунтована тим, що постановою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/1742/25 встановлено відсутність доказів існування заборгованості позивача з орендної плати станом на червень 2022 року у сумі 53 084,12 грн, а також факт сплати позивачем під час розгляду вказаної справи 108 848,93 грн, що перевищує розмір доведеної заборгованості з орендної плати. Крім того, апеляційним судом встановлено обставини, пов`язані з розміщенням у орендованому приміщенні пункту незламності, приймального та збірного пунктів евакуації, а також обмеженням позивача у користуванні орендованим майном з кінця 2023 року.
Позивач зазначає, що внаслідок прийняття органами місцевого самоврядування рішень щодо використання орендованого приміщення для суспільних потреб, проведення ремонтних робіт, розміщення майна пункту незламності, діяльності волонтерських груп та подальшого використання приміщення відповідачем для власних потреб, він був позбавлений можливості використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням та здійснювати у ньому господарську діяльність, що, на його думку, відповідно до частин четвертої та шостої статті 762 ЦК України є підставою для зменшення розміру орендної плати за період з жовтня 2023 року по квітень 2025 року до 1 грн на місяць.
Також позивач посилається на те, що ним було сплачено орендні платежі у сумі 180 248,93 грн, тоді як після здійсненого ним перерахунку орендна плата за спірний період, з урахуванням заявленого зменшення, повинна становити 59 869,72 грн, у зв`язку з чим відповідач, на його думку, безпідставно зберіг кошти у розмірі 120 379,21 грн. Крім того, позивач вважає безпідставно збереженими кошти у сумі 22 686 грн, сплачені ним за послуги електропостачання, водопостачання, водовідведення та ремонт системи водопостачання під час функціонування у спірному приміщенні пункту незламності та проведення інших заходів, організованих відповідачем.
17.03.2026 від позивача до суду надійшло клопотання (вх.№ 6346), в якому просить долучити копію претензії з доказом її направлення до матеріалів справи.
Протокольною ухвалою від 18.03.2026 на підставі частини 3 статті 177 ГПК України продовожено строк підготовчого провадження на 30 днів; на підставі статті 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 08.04.2026 об 11:00.
Протокольною ухвалою від 08.04.2026 прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову (вх.№ 6347 від 17.03.2026), а також задоволено клопотання позивача про долучення копій документів до матеріалів справи (вх.№ 6347 від 17.03.2026), додані до клопотання документи були прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи. У зв`язку з цим подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням обставин та позовних вимог,які викладені в редакції заяви про зміну предмету позову. На підставі 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 22.04.2026 об 11:00.
20.04.2026 від позивача надійшло клопотання (вх. № 9371), в якому останній просить долучити до матеріалів справи № 922/2868/25 копії документів, що є додатками до позовної заяви та заяви про зміну предмету позову і вже містяться в матеріалах справи, однак подаються повторно у копіях поліпшеної якості для забезпечення їх належного дослідження судом.
22.04.2026 від відповідача-1 (Управління культури Лозівської міської ради Харківської області) надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову у справі (вх.№ 9622) в якому вказує, що висновки, викладені у постанові Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25, були зроблені виключно в межах предмета доказування та спірних правовідносин у зазначеній справі. На думку відповідача, апеляційний суд не встановлював відсутності заборгованості позивача за договором оренди та не визнавав безпідставними нарахування орендної плати, а лише надав оцінку поданим у тій справі доказам і розрахункам. Відповідач також вказує, що провадження у справі №922/1742/25 в частині стягнення заборгованості у сумі 55 764,81 грн було закрито у зв`язку з її добровільним погашенням позивачем під час розгляду справи, а тому сплачені кошти не можуть вважатися безпідставно набутими або безпідставно збереженими. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що наведені позивачем висновки апеляційного суду щодо непідтвердження заборгованості у розмірі 53 084,12 грн стосуються виключно оцінки доказів у справі №922/1742/25 та не свідчать про виникнення у позивача права на повернення відповідної суми. Вказує, що позивачем не надано доказів сплати заборгованості в розмірі 71 400,00 грн. та не доведено існування обставин, що перешкоджали використання спірного нерухомого майна протягом вказаного в договорі часу, а саме з жовтня 2023 року по березень 2025 року. Як зазначає відповідач,позивач фактично користувався орендованим майном протягом дії договору, здійснював його ремонт та облаштування, у тому числі для потреб евакуйованих осіб, а тому не довів наявності обставин, які б унеможливлювали або істотно обмежували використання орендованого приміщення. Відповідач наголошує на тому, що розмір орендної плати визначений умовами договору, а сплата позивачем 06.08.2025 Управлінню культури Лозівської міської ради Харківської області грошових коштів у розмірі 108 848,93 грн була здійснена добровільно на підставі існуючого договору оренди комунального майна. Так як позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок безпідставності нарахувань відповідачем орендної плати та як наслідок відсутності на його думку заборгованості з орендної плати, проте він здійснив такий платіж в розмірі нарахованої Відповідачем заборгованості, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.Щодо вимог про стягнення витрат на оплату комунальних послуг та утримання приміщення відповідач зазначає, що відповідно до умов договору такі витрати покладені на орендаря, не входять до складу орендної плати та не підлягають компенсації. Крім того, на думку відповідача, подані позивачем квитанції не підтверджують ані зв`язку відповідних платежів зі спірним об`єктом оренди, ані підстав для їх відшкодування. 
Протокольною ухвалою від 22.04.2026 на підставі ст. 183 ГПК відкладено підготовче засідання на 29.04.2026 о 13:00.
27.04.2026 позивач подав до суду відповідь на відзив Управління культури Лозівської міської ради Харківської області на заяву ФОП Дусика О.М. про зміну предмета позову (вх.№ 9991), в якій заперечує проти доводів відповідача-1 та зазначає, що факт сплати ним 71 400,00 грн орендних платежів уже встановлений постановою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/1742/25 та не потребує повторного доказування. Позивач також вказує, що сплата 108 848,93 грн була здійснена під час розгляду справи №922/1742/25 з метою врегулювання спору та збереження орендних правовідносин, а тому не свідчить про відсутність у нього права на звернення до суду з вимогами про зменшення орендної плати та повернення безпідставно збережених коштів. Крім того, позивач зазначає, що обставини істотного обмеження його у користуванні орендованим майном встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/1742/25 та пов`язані з розміщенням у спірному приміщенні пункту незламності, приймального пункту та збірного пункту евакуації, що, на його думку, унеможливлювало використання приміщення за цільовим призначенням та здійснення господарської діяльності. Позивач вважає, що зазначені обставини є підставою для зменшення розміру орендної плати відповідно до статті 762 ЦК України. Щодо вимог про стягнення коштів, сплачених за комунальні послуги, позивач посилається на те, що судом апеляційної інстанції вже було встановлено факт укладення ним договорів на електропостачання, водопостачання та водовідведення, а тому доводи відповідача про відсутність таких договорів є безпідставними. При цьому наголошує, що заявлені ним вимоги не є вимогами про відшкодування шкоди, а ґрунтуються на положеннях статті 1212 ЦК України. Також зазначає, що розмір орендної плати у сумі 1 грн на місяць визначений ним з урахуванням практики Лозівської міської ради щодо встановлення пільгової орендної плати іншим орендарям комунального майна за аналогічних обставин.
Протокольною ухвалою від 29.04.2026 на підставі статті 182 та 185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.05.2026 о 14:00.
Протокольною ухвалою від 13.05.2026 на підставі ст.216 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні на 27.05.2026 о 13:00. 
Протокольною ухвалою від 27.05.2026 на підставі ст.216 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні на 10.06.2026 о 16:30.
У судовому засіданні 10.06.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги, які викладені в заяві про зміну предмету позову та наполягав на їх задоволенні.
Представник першого відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі.
Другий відповідач своїм правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвали від 27.05.2026 в електронній формі до Електронного кабінету відповідача із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:
01.10.2019 між Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області (орендодавець) та ФОП Дусиком О.М. (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 936,8 кв.м, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Лозова та розташоване за адресою: м. Лозова, вул. О. Бричука, 59а. Зазначене майно перебуває на балансі Управління культури Лозівської міської ради Харківської області. Право оренди вказаного об`єкта було надано орендарю на підставі розпорядження Лозівського міського голови від 30.09.2019 №351.
Згідно з пунктом 3.1 договору вартість об`єкта оренди, визначена на підставі висновку про вартість (акта оцінки) станом на 27.08.2019, становить 1 323 360 грн. Розмір орендної плати встановлено відповідно до пункту 5 Методики розрахунку орендної плати за майно, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Лозова, затвердженої рішенням Лозівської міської ради від 12.12.2017 №778, і за базовий місяць розрахунку складає 3 740,67 грн.
Пунктом 3.2 договору передбачено проведення індексації річної орендної плати один раз на рік із застосуванням річних індексів інфляції відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідно до п. 3.3. Договору орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця Орендарем щомісяця протягом 15 календарних днів наступного місяця
Відповідно до пункту 3.5 договору орендна плата, сплачена несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню на користь орендодавця та місцевого бюджету у встановленому законом порядку з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Відповідно до пункту 4.2, 4.3 Договору Орендар має право за згодою Орендодавця проводити заміну, реконструкцію, технічне переозброєння Майна, що зумовлює підвищення його вартості. За письмовою згодою виконавчого комітету ЛозІвської міської ради проводити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності.
Пунктом 4.7 Договору встановлений обов`язок орендаря в місячний термін з моменту укладання цього Договору укласти договір на відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг, або, у разі необхідності, здійснити укладання окремих договорів на отримання комунальних послуг. Завірені належним чином копії укладених договорів надати Орендодавцю протягом десяти днів з дати укладення. У разі невиконання цієї вимоги Орендодавець мас право дострокового розірвання цього Договору.
Відповідно до пункту 4.9 Договору Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованого Майна, якщо воно цього потребує.
Згідно п.4.10 Договору Орендар зобов`язується забезпечити збереження орендованого Приміщення, запобігати його пошкодженню і псуванню, утримувати Приміщення в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати в належному стані, здійснювати заходи протипожежної безпеки.
07.02.2025 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.10.2019, якою внесено зміни до абзацу першого пункту 1.1 розділу 1 «Предмет договору». У новій редакції сторони погодили, що об`єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 936,8 кв.м, яке належить до комунальної власності Лозівської міської територіальної громади та розташоване за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. О. Бричука, 59, і перебуває на балансі Управління культури Лозівської міської ради Харківської області.
Протоколом №9 позачергового засідання Комісії від 28 вересня 2023 року щодо питання 5 порядку денного «Про стан функціональної готовності та забезпеченності пунктів незламності на території Лозівської міської територіальної громади» було зазначено, що заслухавши доповідь начальника відділу цивільного захисту , оборонної, мобілізаційної, режимно-секретної роботи та взаємодії з правоохоронними органами міської ради, який, крім іншого, поінформував комісію про лист територіального центру соціального обслуговування міської ради про те, що центр незламності, розташований за адресою вул. Дикого, буд. 6, працювати не буде у зв`язку із передачею адміністративної будівлі в оренду, а тому виникає необхідність у розгортанні додаткового пункту незламності в Авилівській частині міста Лозова.
З цього питання Комісія вирішила доручити начальникові Управління культури міської ради, провести роботу щодо розгортання додаткового пункту незламності за адресою місто Лозова, вул.Олександра Бричука, 59 та забезпечити його майном і обладнанням в повному обсязі відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2022р. №1401 «Питання організації та функціонування пунктів незламності»; затвердити перелік визначених місць для розгортання пунктів незламності (Додаток 3 до рішення); балансоутримувачам будівель, в яких визначені пункти незламності, відповідно до додатку 3, відповідальним за роботу пунктів незламності у осінньо - зимовий період 2023-2024р., у термін до 1.10.2023р. розгорнути пункти незламності та у термін до 1.11.2023р.забезпечити комплектування пунктів незламності усім необхідним майном відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2022р. №1401.
Рішенням Комісії від 28.09.2023 (додаток 3) було затверджено Перелік визначених місць для розгортання пунктів незламності на території Лозівської міської територіальної громади, серед яких Лозівський Будинок культури за адресою: м. Лозова, вул. Олександра Бричука, буд. 59.
Позивач, звертаючись до Господарського суду Харківської області з позовом до Управління культури Лозівської міської ради Харківської області та Лозівської міської ради Харківської області про захист своїх прав як орендаря нежитлового приміщення, посилається на істотне обмеження можливості користування орендованим майном за його цільовим призначенням у зв`язку з використанням спірного приміщення для суспільних потреб.
З урахуванням доводів, викладених у заяві про зміну предмету позову, позивач зазначає, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25 встановлено обставини щодо нарахування та сплати орендної плати за договором оренди, а також використання спірного приміщення для розміщення пункту незламності, пункту приймання та збору евакуйованих осіб і здійснення іншої діяльності в інтересах територіальної громади.
Посилаючись на наведене, позивач вважає, що починаючи з жовтня 2023 року був істотно обмежений у можливості користування орендованим майном відповідно до його цільового призначення, що, на його думку, є підставою для зменшення на підставі частини 4, 6 ст. 762 ЦК України орендної плати за період з жовтня 2023 року по квітень 2025 року до 1 грн 00 коп. на місяць, а також стягнення з Управління культури Лозівської міської ради Харківської області на підставі ст.1212 ЦК України безпідставно збережених коштів з орендної плати у розмірі 120 379,21 грн та безпідставно збережених коштів за послуги з утримання будівлі будинку культури за адресою: м. Лозова, вул. О. Бричука, 59, у розмірі 22 686,00 грн.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Щодо вимог про зменшення розміру орендної плати за Договором оренди від 01 жовтня 2019 року , укладеним між Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою-підприємцем Дусиком Олександром Мефодійовичем, за період з жовтня 2023 року по квітень 2025 року до 1 (однієї) гривні 00 коп. на місяць у зв`язку з істотним зменшенням можливості користування орендованим майном, суд виходить з наступного.
Відповідно до норм частин четвертої, шостої статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Суд звертає увагу, що у частині шостій статті 762 Цивільного кодексу України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження (постанова Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20).
При цьому у пункті 6.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Отже, для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.
Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.
У такий спосіб підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає, зокрема, об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо.
Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі наведеної правової норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду у справах №914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/13158/20, № 911/3067/20, № 911/654/21.
Таким чином, звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.
Так у постанові Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25 встановлено, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України в приміщенні Лозівського будинку культури за адресою: м. Лозова, вул. О. Бричука, 59, яке перебувало в оренді ФОП Дусика О.М., наприкінці 2023 року органами місцевого самоврядування було розгорнуто пункт незламності, а в подальшому створено приймальний пункт евакуйованих осіб та збірний пункт евакуації. При цьому зазначені обставини Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області не заперечувалися.
Також судом апеляційної інстанції зазначено, що внаслідок використання частини орендованого приміщення для вказаних потреб ФОП Дусик О.М. був об`єктивно обмежений у можливості користування орендованим майном у відповідний період.
Суд враховує, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25 надано правову оцінку правовідносинам сторін щодо виконання договору оренди нежитлового приміщення від 01.10.2019 та встановлено розмір заборгованості з орендної плати за період з червня 2022 року по квітень 2025 року.
Зокрема, суд апеляційної інстанції перевіривши нарахування орендної плати за період з червня 2022 року по квітень 2025 року та здійснені позивачем платежі у сумі 71 400,00 грн встановив, що заборгованість з орендної плати за вказаний період становила 55 764,81 грн. При цьому встановлено, що до ухвалення рішення у справі ФОП Дусиком О.М. було сплачено 108 848,93 грн, у зв`язку з чим провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог про стягнення з Дусика Олександра Мефодійовича на користь Управління культури Лозівської міської ради Харківської області заборгованості в сумі 55764,81 грн.було закрито через відсутність предмета спору.
Отже, питання щодо нарахування та сплати орендної плати за період з червня 2022 року по квітень 2025 року вже було предметом судового розгляду та отримало оцінку суду апеляційної інстанції, а встановлені у справі №922/1742/25 обставини мають преюдиційне значення для даної справи.
При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).
Суд зазначає, що під час розгляду справи №922/1742/25 ФОП Дусик О.М., будучи обізнаним про обставини, на які він посилається у даній справі як на підставу для зменшення орендної плати, не заявляв вимог про застосування положень частини ч.4, 6 статті 762 ЦК України, натомість здійснив оплату нарахованої орендної плати у сумі 108 848,93 грн, що стало підставою для закриття провадження у справі в сумі 55764,81 грн.
За таких обставин звернення позивача після погашення заборгованості з вимогами про зменшення орендної плати за той самий спірний період (з жовтня 2023 року по квітень 2025 року) та повернення сплачених за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 01.10.2019 коштів за вказаний період фактично спрямоване на перегляд правових наслідків виконання договору оренди та встановленого судом результату розрахунків між сторонами за період з червня 2022 року по квітень 2025 року, що суперечить принципу правової визначеності (res judicata), який передбачає обов`язковість та остаточність судового рішення і недопустимість повторного вирішення спору щодо обставин, які вже були предметом судового розгляду.
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Суд враховує, що поведінка позивача не відповідає принципу добросовісності, оскільки, сплативши під час розгляду справи №922/1742/25 суму заборгованості з орендної плати та фактично погодившись із необхідністю виконання відповідного грошового зобов`язання, позивач у межах даної справи посилається на ті самі обставини як на підставу для звільнення від сплати орендної плати та повернення раніше сплачених коштів. Така суперечлива поведінка (venire contra factum proprium) не узгоджується із засадами добросовісності, справедливості та розумності, закріпленими у статті 3 Цивільного кодексу України.
У судовому рішенні апеляційною інстанцією у справі №922/1742/25 встановлено також, що ФОП Дусиком О.М. було сплачено орендні платежі у грудні 2022 року в сумі 18 000,00 грн, у січні 2023 року – 3 000,00 грн, у лютому 2023 року – 3 000,00 грн, у березні 2023 року – 3 000,00 грн, у квітні 2023 року – 5 000,00 грн, у травні 2023 року – 2 500,00 грн, у червні 2023 року – 4 000,00 грн та у липні 2023 року – 14 700,00 грн, всього на загальну суму 71 400,00 грн. Саме з урахуванням зазначених платежів суд апеляційної інстанції здійснив розрахунок орендної плати та дійшов висновку, що сума заборгованості з орендної плати за період з червня 2022 року по квітень 2025 року становила 55 764,81 грн.
За таких обставин посилання відповідача на відсутність доказів сплати позивачем 71 400,00 грн є безпідставними та спростовуються встановленими у справі №922/1742/25 обставинами.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства
Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 Цивільного кодексу України.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Отже предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19)).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Аналіз положень статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Такі висновки щодо застосування положень глави 83 Цивільного кодексу України та, зокрема статті 1212 Цивільного кодексу України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2021 року у справі № 911/1101/21, від 06 червня 2022 року у справі № 903/142/21 та в інших.
Отже, основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).
У постанові Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25 встановлено, що вимоги Управління культури Лозівської міської ради Харківської області про стягнення з ФОП Дусика О.М. заборгованості з орендної плати у розмірі 53 084,12 грн (яка як стверджувало Управління існувала на початок червня 2022 року) є необґрунтованими, оскільки зазначена сума виходила за межі заявленого періоду стягнення, не була підтверджена належними та допустимими доказами, а її детальний розрахунок у матеріалах справи був відсутній. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ФОП Дусика О.М. заборгованості з орендної плати у зазначеному розмірі. Також судом зазначено, що заборгованість ФОП Дусика О.М. з орендної плати за період з червня 2022 року по квітень 2025 року становила 55 764,81 грн, а також що до ухвалення рішення у справі №922/1742/25 позивачем було сплачено на користь Управління культури Лозівської міської ради Харківської області 108 848,93 грн. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25 розірвано договір оренди №б/н від 01 жовтня 2019 року, укладений між Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою-підприємцем Дусиком Олександром Мефодійовичем.
Сторонами не заперечується той факт, що за квитанцією від 29.07.2025 кошти у розмірі 108 849,00 грн були сплачені позивачем Управлінню культури Лозівської міської ради в рахунок орендної плати за Договором оренди №б/н від 01 жовтня 2019 року. 
Суд враховує ту обставину, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25 встановлено недоведеність відповідачем наявності заборгованості з орендної плати у розмірі 53 084,12 грн. Водночас наведений висновок апеляційного суду не є тотожним встановленню факту відсутності заборгованості у розмірі 53 084,12 грн. за Договором оренди як такої.
При цьому сплата позивачем грошових коштів у сумі 108 849,00 грн підтверджується квитанцією від 29.07.2025, у призначенні платежу якої зазначено: «оплата заборгованості зі сплати орендної плати згідно претензії від 16.05.2025 №264». Отже, вказаний платіж був здійснений позивачем свідомо, цілеспрямовано та на виконання заявлених орендодавцем вимог у межах існуючих між сторонами договірних правовідносин.
Матеріали справи не містять доказів того, що перерахування зазначених коштів відбулося помилково та за відсутності волевиявлення позивача на здійснення такого платежу. Навпаки, зміст платіжного документа свідчить про усвідомлення позивачем правової природи платежу та його спрямування саме на погашення заявленої орендодавцем заборгованості за договором оренди.
Таким чином, сама по собі обставина недоведеності відповідачем у справі №922/1742/25 наявності заборгованості у розмірі 53 084,12 грн за Договором оренди №б/н від 01 жовтня 2019 року не може бути підставою для висновку про безпідставне набуття чи збереження відповідачем цієї суми, оскільки спірні кошти були сплачені позивачем добровільно та в межах дії Договору, а тому підстави для їх стягнення за правилами статті 1212 Цивільного кодексу України відсутні.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що сплата коштів у сумі 108 849,00 грн була здійснена ним «під тиском позовних вимог» та з метою збереження орендних правовідносин.
Сам по собі факт пред`явлення орендодавцем вимог щодо погашення заборгованості або наявність між сторонами спору не свідчить про відсутність у позивача вільного волевиявлення на здійснення такого платежу. 
Отже, незалежно від мотивів, якими керувався позивач при здійсненні відповідного платежу, кошти у розмірі 108 849,00 грн. були сплачені ним свідомо в межах існуючих договірних правовідносин та на виконання заявлених орендодавцем вимог, що виключає можливість розцінювати таку сплату як помилкову або таку, що здійснена без належної правової підстави.
Суд враховує, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 у справі №922/1742/25 встановлено, що ФОП Дусик О.М. об`єктивно був обмежений у користуванні орендованими приміщеннями у зв`язку з розміщенням наприкінці 2023 року місцевими органами влади пункту незламності, а в подальшому — приймального пункту евакуйованих осіб та збірного пункту евакуації. 
Разом із цим суд зазначає, що відповідно до пункту 1.1 Договору оренди від 01.10.2019 ФОП Дусику О.М. було передано за адресою: м. Лозова, вуд, О.Бричука. 59а в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 936,8 кв.м.
Водночас згідно з Паспортом пункту незламності за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. О. Бричука, 59, площа безпосередньо пункту незламності становила 133 кв.м. Отже, сама по собі обставина розміщення пункту незламності площею 133 кв.м у будівлі, переданій в оренду загальною площею 936,8 кв.м, не може безумовно свідчити про втрату позивачем можливості користування усім об`єктом оренди.
Щодо заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів за послуги на утримання будівлі будинку культури за адресою : місто Лозова, вул. О.Бричука,59 у розмірі 22 686 грн., суд зазначає, що зі змісту договору від 01.10.2019 вбачається, що на орендаря покладено обов`язок щодо утримання орендованого майна та оплати витрат, пов`язаних із його експлуатацією, у тому числі шляхом укладення договорів на отримання комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання майна. (п.4.7, 4.9, 4.10 Договору оренди)
Матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти у розмірі 22 686,00 грн були набуті чи збережені саме Управлінням культури Лозівської міської ради Харківської області. 
З наданих позивачем розрахунків та платіжних документів вбачається, що заявлені до стягнення витрати у розмірі 22 686,00 грн були понесені позивачем протягом строку дії договору оренди та складались з платежів за електропостачання за період з жовтня 2023 року по липень 2025 року у сумі 16 710,00 грн та платежів за водопостачання і водовідведення за період з грудня 2023 року по травень 2025 року у сумі 5 976,00 грн. Отже, спірні витрати виникли у межах договірних правовідносин сторін та не утворюють кондикційного зобов`язання у розумінні статті 1212 ЦК України.
За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача 22 686,00 грн, як безпідставно збережених коштів відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.
Відповідно дост. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідност. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, надавши правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам учасників процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач є інвалідом 2 групи що вбачається з пенсійного посвідченням №2026715375 та відповідно до вимог пункту 9 частини 1статті 5 Закону України «Про судовий збір`позивач звільнений від плати судового збору за подання позовної заяви.
Частиною 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач відповідно до вимог закону звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено повністю, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору між сторонами відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 164, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

У позові відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено "18" червня 2026 р. 

Суддя		Ю.Ю. Мужичук