Справа № 603/233/26
Провадження №2/603/195/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року 	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Галіяна І. М.,
секретар судового засідання Бішко І. М.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 
у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 23.08.2016 року у виконавчому комітеті Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 04. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з грудня 2025 року позивач не проживає з відповідачкою однією сім`єю, у них відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові, сторони не ведуть спільного господарства. З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Окрім того, просить відновити відповідачці дошлюбне прізвище. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. 
Відповідач  ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала суду письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги, а також просить розглянути справу за її відсутності. 
Суд встановив такі обставини. 
Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.08.2016 року виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.03.2026 року, виданим повторно Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
За час шлюбу в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 29.05.2019 року). 

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі – СК України) встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.
Відповідно до п. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).
Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як видно з матеріалів справи сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають намірів відновлювати стосунки.
Відповідач в судове засідання не з`явилася та будь-яких доводів на спростування тверджень позивача суду не подала. 
Суд на підставі викладених у позовній заяві обставин, які відповідач не заперечила, та поданої ОСОБА_2 письмової заяви встановив, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. 
Щодо вимоги про відновлення відповідачці дошлюбного прізвища суд зазначає, що відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. 
Отже, право вирішувати, чи іменуватися після розірвання шлюбу прізвищем, набутим у зв`язку з реєстрацією шлюбу, або відновити своє дошлюбне прізвище, належить саме особі, яка змінювала прізвище та залежить від її волевиявлення. Водночас відповідач ОСОБА_2 з клопотанням про відновлення свого дошлюбного прізвища до суду не зверталася, тому в задоволенні вимоги про відновлення відповідачу дошлюбного прізвища слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Однак суд звертає увагу на те, що в ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу – 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2026 рік становить 1331,20 грн (3328 грн * 0,4). 
Проте в ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Оскільки вищевказана позовна заява подана позивачем ОСОБА_1 в електронній формі через систему «Електронний суд», судовий збір за подання цього позову слід було сплатити в розмірі 1 064,96 грн (1331,20 грн * 0,8), тобто із врахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Отже, оскільки ОСОБА_2 визнала позов, з відповідачки слід стягнути на користь позивача 532,48 грн судового збору (50 % від 1 064,96 грн) та повернути позивачу з державного бюджету 532,48 грн сплаченого судового збору (50 % від 1 064,96 грн).
Керуючись ст. ст. 141, 142, 263-265, 273, 274, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу– задовольнити. 
Розірвати шлюб між  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зареєстрований 23 серпня 2016 року у виконавчому комітеті Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 04.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві гривні) грн 48 (сорок вісім) коп. сплаченого судового збору.
Повернути  ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачений згідно з квитанцією № 2036-0531-2472-8175 від 20.04.2026 року судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві гривні) грн 48 (сорок вісім) коп.

Рішення суду після набрання законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Головуючий суддя        І. М. Галіян