ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/4161/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи -підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 (колегія суддів у складі: Стойка О.В. - головуючий, Попков Д.О., Россолов В.В.)
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 (суддя Прохоров С.А.)
за скаргою Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича
на дії старшого державного виконавця ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ Ляхової Тетяни Борисівни 

у справі №922/4161/24
за заявою Фізичної особи-підприємця Нікітіна Олега Валентиновича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дергачівська фабрика гофрокартону"
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи 
1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дергачівська фабрика гофрокартону" (далі - Боржник). 
2. Постановою Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 визнано Боржника банкрутом, відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру. 
3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 задоволено скаргу Корякіна Дмитра Вадимовича №22965 від 03.10.2025 на дії ліквідатора у справі про банкрутство Боржника - арбітражного керуючого Паркулаба В.Г., зобов`язано ліквідатора Боржника передати покупцю Фізичній особі - підприємцю Корякіну Д.В. документи, які засвідчують права, передані (відступлені) за актом про придбання майна на аукціоні від 19.09.2025, та іншу інформацію, що стосується цих прав. 
Стислий зміст заяви
4. 26.12.2025 Корякін Д.В. (далі - Скаржник) подав скаргу (далі - Скарга), в якій просив: 
- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВДВС) Ляхової Т.Б. (далі - Виконавець), які полягають у поверненні без прийняття до виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/4161/24; 
- скасувати рішення Виконавця про повернення без прийняття до виконання зазначеної ухвали, оформлене повідомленням від 25.12.2025; 
- зобов`язати Виконавця або іншу посадову особу Київського ВДВС у м. Харкові усунути порушення (поновити порушене право Скаржника), розпочавши примусове виконання зазначеної ухвали. 
5. Скаргу мотивовано тим, що Виконавець безпідставно повернув Скаржнику без прийняття до виконання ухвалу, яка є виконавчим документом відповідно до положень статті 327 Господарського процесуального кодексу України. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
6. Скаржник звернувся до ВДВС із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/4161/24.
7. 25.12.2025 Виконавець виніс повідомлення №79867870 про повернення без прийняття до виконання зазначеної ухвали, оскільки законом не визначено, що ухвала суду, постановлена за наслідками розгляду скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора, є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню. 
Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
8. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.01.2026, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026, у задоволенні Скарги відмовлено. 
9. Судові рішення мотивовано відсутністю порушень вимог чинного законодавства в діях Виконавця з повернення Скаржнику без виконання відповідної ухвали суду, постановленої за наслідками розгляду скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора, оскільки така ухвала не є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню у розумінні вимог чинного законодавства.
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
10.  Корякін Д.В. подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та ухвалу господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Скарги. 
11. Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої абзацом другий частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
12. Скаржник заперечує проти висновку господарських судів про те, що згідно з положеннями законодавства ухвала, постановлена за наслідками розгляду скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора, не є виконавчим документом та не підлягає примусовому виконанню.
13. Скаржник посилається на положення статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), статті 18 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" та наголошує, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у цій справі зобов`язано ліквідатора Боржника вчинити відповідні дії й така ухвала є обов`язковою до виконання всіма органами державної влади, фізичними та юридичними особами тощо. 
14. Також Скаржник посилається на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №926/4807-б/21, від 15.01.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (615/334/21), від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц, від 20.07.2022 у справі №923/196/20, та зауважує про наявність у нього як переможця аукціону, що набув право вимоги на законних підставах, легітимних очікування на отримання активу, для чого ліквідатор Боржника повинен передати Скаржнику всі документи, які засвідчують придбане право вимоги, та не приховувати їх. При цьому Скаржник наводить обставини щодо відправлення йому ліквідатором Боржника відповідних документів із зазначенням неправильного поштового індексу та незазначенням номера телефону одержувача. 
15. Скаржник зауважує, що він не є учасником справи про банкрутство Боржника, тому не має можливості домогтися виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у цій справі інакше, ніж пред`явлення її до примусового виконання органом державної виконавчої служби. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
16. Інші учасники справи у встановлений судом термін відзивів на касаційну скаргу не подали. 
Касаційне провадження
17. Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2026 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою Корякіна Д.В. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 24.04.2026, витребувано з господарських судів першої та апеляційної інстанції матеріали справи. 
18. Матеріали цієї справи надійшли до Верховного Суду 20.04.2026. Відзиви учасників справи на касаційну скаргу, зокрема, станом на 30.04.2026 до Верховного Суду не надійшли.
19. Суддя Картере В.І. перебував у відпустці з 01.05.2026 до 07.05.2026 відповідно до наказу голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.04.2026 №1235/0/5-26 зі змінами, внесеними наказом голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2026 №1341/0/5-26 та у відрядженні з 08.05.2026 до 19.05.2026 згідно з наказом голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2026 №1225/0/6-26.
20. З огляду на викладені обставини касаційний перегляд цієї справи здійснюється у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Позиція Верховного Суду
21. Керуючись вимогами статей 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
22. Предметом касаційного оскарження є постанова та ухвала господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені за наслідками розгляду Скарги на дії Виконавця, які полягають у поверненні без прийняття до виконання ухвали місцевого господарського суду у справі про банкрутство про зобов`язання ліквідатора Боржника передати Скаржнику документи, які засвідчують права, передані (відступлені) за актом про придбання майна на аукціоні, та іншу інформацію, що стосується цих прав.
23. У силу статей 129, 1291 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
24. Принцип обов`язковості судового рішення закріплений також у статтях 2, 18, 326 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
25. Однак за вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
27. Згідно з положеннями статті 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. 
28. Водночас відповідно до положень частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав виконавчий документ, заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (пункт 6); виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (пункт 7); виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем (пункт 9).
29. За змістом положень статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому цим Законом, на підставі виконавчих документів, до яких віднесено, зокрема: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини 1). 
30. Статтею 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
31. Вимоги до виконавчого документа визначено у статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".
32. Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу до електронного кабінету, а в разі його відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи цінним листом (частина 4 статті 327 ГПК України).
33. Аналіз наведених норм законодавства надає підстави для висновку, що не будь-яка ухвала господарського суду є виконавчим документом, а лише та, правовий статус якої як виконавчого документу прямо визначено положеннями закону. Сам факт обов`язковості судового рішення не змінює встановленого законом порядку його виконання та не перетворює будь-яку ухвалу господарського суду на виконавчий документ. Тоді як виконавче провадження може бути відкрито лише на підставі виконавчого документу. 
34. При цьому згідно зі статтею 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється КУзПБ, ГПК України.
35. ГПК України до виконавчих документів віднесено такі ухвали: про забезпечення доказів (частина 10 статті 112), про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом (частина 3 статті 134), про стягнення штрафу (частина 5 статті 135), про забезпечення позову (частина 1 статті 144), про затвердження мирової угоди (частина 2 статті 193). 
36. КУзПБ визначає виконавчими документами ухвали: про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (частина 1 статті 40); про припинення повноважень виконавчого органу боржника та покладання його обов`язків на розпорядника майна (частина 2 статті 40). 
37. Тобто ухвала господарського суду, постановлена за наслідками розгляду скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора не визначена ГПК України та КУзПБ виконавчим документом, на підставі якого має здійснюватися примусове виконання в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Наявність у вказаній ухвалі зобов`язального формулювання щодо ліквідатора Боржника не змінює її правової природи, не надає їй статусу виконавчого документу. 
38. З огляду на таке у Виконавця не було законних підстав для відкриття виконавчого провадження у зв`язку з пред`явленням до виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 24.11.2025, якою задоволено скаргу на дії ліквідатора у справі про банкрутство Боржника, адже вона не підлягає виконання органами виконавчої служби, приватним виконавцем у розумінні положень пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".
39.  Отже, повернення Виконавцем зазначеної ухвали Скаржнику без прийняття до виконання не є порушенням вимог законодавства, зокрема, статті 2 КУзПБ, статті 18 ГПК України, статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", на які посилається Скаржник у касаційній скарзі. 
40. Доводи Скаржника про те, що він не має можливості домогтися виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 24.11.2025, ініціювати відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень ліквідатора Боржника внаслідок неналежного виконання ним таких обов`язків тощо, оскільки не є учасником справи про банкрутство Боржника, не спростовують наведеного висновку про те, що зазначена ухвала не є виконавчим документом. 
41. Водночас такі доводи по суті стосуються ефективності обраного Скаржником способу захисту його прав шляхом оскарження дій (бездіяльності) ліквідатора Боржника, право на яке відповідно до частини 6 статті 61 КУзПБ надано саме учасникам справи про банкрутство, до яких Скаржник не належить. Однак таке питання щодо належного та ефективного захисту прав Скаржника у правовідносинах, які виникли за результатами аукціону, наразі не є предметом касаційного перегляду. У межах цього провадження Верховний Суд перевіряє саме правильність висновків господарських судів попередніх інстанцій щодо правомірності дій Виконавця з повернення ухвали без прийняття до виконання. 
42. Оскільки наразі предметом перегляду не є певні судові рішення, ухвалені за наслідками вирішення спору між Скаржником і Боржником як сторонами вчиненого за результатами аукціону правочину про відступлення права вимоги, Верховний Суд відхиляє викладені в касаційній скарзі аргументи, які стосуються безпосередньо невиконання / неналежного виконання Боржником у особі ліквідатора умов зазначеного правочину в частині передання документів, які засвідчують придбане право вимоги, адже такі доводи виходять за межі предмета касаційного оскарження в цій справі - обґрунтованості висновків господарських судів попередніх інстанцій щодо правомірності дій Виконавця. 
43. Також Верховний Суд відхиляє як нерелевантні посилання Скаржника на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №926/4807-б/21 (щодо відмови у визнанні кредиторських вимог), від 15.01.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (615/334/21) (щодо стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги), від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц (щодо оспорення наказу про надання в користування земельної ділянки на умовах оренди та договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки), від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення утворених внаслідок її поділу земельних ділянок). Перелічені постанови ухвалено щодо правовідносин, які не є подібними до цієї справи, та не містять висновків про правильне застосування положень законодавства при вирішенні питань щодо віднесення до виконавчих документів ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги на дії /бездіяльність ліквідатора у справі про банкрутство, а також щодо законності дій державного виконавця з повернення заявнику без виконання ухвали, яка не є виконавчим документом. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
44.  Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.
45. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, а також залишення без змін оскаржуваних ухвали та постанови господарських судів першої та апеляційної інстанцій.
Розподіл судових витрат
46. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича залишити без задоволення. 
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 у справі №922/4161/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков