Справа № 420/36301/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстру Оберіг на підставі заяви від 10.10.2025 ОСОБА_1 у частині відображення в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів/реєстр і Оберіг інформації стосовно його виключення з військового обліку відповідно до військового квитка НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 22.04.1985;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести інформацію про виключення з військового обліку ОСОБА_1 відповідно до його військового квитка НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 22.04.1985 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстру Оберіг.
Стислий виклад позиції позивача.
В обгрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що був певен, що після створення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та наповнення його інформацією, відповідальними особами, було внесено відмітку про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Позивач вказує, що йому стало відомо, що Реєстрі відсутня відмітка про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, натомість міститься інформація, що він військовозобов`язаний.
Позивач зазначає, що згідно з записами у військовому квитку НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 22.04.1985, позивач 16.07.2014 виключений із військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі.
Крім цього, позивач вказує, що у паспорті громадянина України серія НОМЕР_2 , виданим Жидачівським РВ УМВС У Львівській області 02.12.1998, на сторінці 7 наявна відмітка «Невійськовозобов`язаний ІНФОРМАЦІЯ_4 . Начальник відділення: підпис. 16.07.2014».
Також позивач вказує, що його військовий квиток містить запис, що він з 29.05.1986 до 18.10.1986 виконував службові обов`язки в складі в/ч НОМЕР_3 щодо ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС. У зв`язку із чим позивачу присвоєно статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1).
У тексті позовної заяви вказано, що з довідки до акта огляду МСЕК Серії 10 ААА №995272 вбачається, що позивача визнано особою з інвалідністю 3 групи безстроково у зв`язку із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
За твердженням позивача, згідно з посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи й має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
В подальшому, як зазначає позивач, 10.10.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення, ОСОБА_1 з військового обліку згідно з відомостями військового квитка НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 22.04.1985.
Позивач вказує, що 15.10.2025 позивач отримав лист ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.10.2025 №12/2/2489 в якому повідомлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів,. 23.05.2025 позивача було автоматично взято на військовий облік на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 року №932.
Стислий виклад заперечень відповідача.
ІНФОРМАЦІЯ_3 проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що взяття громадян на військовий облік військовозобов`язаних та виключення з військового обліку віднесено до компетенції районного (а не обласного) ТЦК та СП. Відтак, ІНФОРМАЦІЯ_6 не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не лише фактично не ставив на військовий облік позивача, але й не міг і не повинен був в силу своїх повноважень цього робити, рівно як і безпосередньо вносити дані до Реєстру.
Крім цього, представник відповідача зазначає, що підставами для вчинення ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку контролю дій щодо підлеглого ІНФОРМАЦІЯ_7 могла би бути бездіяльність останнього по відношенню до позивача.
Однак, як зазначає представник відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_7 (де позивач був взятий на військовий облік в автоматичному режимі), бездіяльності (або протиправних дій) щодо позивача не вчиняв, і не міг вчиняти, позаяк останній до нього навіть не звертався.
За твердженням представника відповідача, позивач безпідставно звинувачує у бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_8 , замість того, щоб звернутись до належного ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Також представник відповідача вказує, що у зв`язку із окупацією Херсонської області та м. Херсона у 2022 році усі відомості, документи та картотеки військового обліку були знищені окупаційними військами російської федерації.
Як вказує представник відповідача, облікові дані на позивача не збереглись. Відтак, на підставі постанови КМУ №932 від 16.08.2024 позивач був взятий на військовий облік 1-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_7 автоматично.
Також представник відповідача зауважує, що у відповідь на звернення позивача про вищевказані обставини йому було роз`яснено та запропоновано подати безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_9 , в якому він перебуває на військовому обліку, відповідні підтверджуючі документи для вирішення питання про внесення до Реєстру інформації про виключення з військового обліку.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою від 29 жовтня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС, встановив сторонам строки на подання заяв по суті справи, витребував у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені копії, а саме:
інформації про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку;
заяви від 10.10.2025 про внесення інформації про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , відповідно до його військового квитка НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 22.04.1985 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстру Оберіг, з додатками до відповідача з вхідним номером та докази розгляду заяви ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
рішення, прийнятого за наслідком розгляду заяви від 10.10.2025 ОСОБА_1 , а також документів, матеріалів на підставі яких прийнято рішення, з нормативно-правовим обґрунтуванням.
Витребувані судом докази надані відповідачем 14.11.2025.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Відповідно до записів у Військовому квитку від 22.04.1985 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено з військового обліку з 16.07.2014 у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі.
Аналогічний запис міститься на сторінці 7 паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 .
Відповідно до облікової картки ОСОБА_1 від 24.02.2026 №230520258829135300042, позивач автоматично взятий на облік згідно змін від 01.04.2025 до постанови Кабінету Міністрів України №932 та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 (Білозерка).
09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення ОСОБА_1 з військового обліку згідно відомостей військового квитка НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 22.04.1985.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.10.2025 №12/2/2489 відмовлено позивачу у внесенні змін до відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
В обґрунтування прийнятого рішення в листі від 14.10.2025 №12/2/2489 вказано, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, 23.05.2025 ОСОБА_1 було автоматично взято на військовий облік на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 №932.
Зазначено, що відповідно до частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключення з військового обліку відбувається при досягнені військовозобов`язаним граничного віку перебування в запасі. Згідно статті 28 цього ж Закону - граничний вік перебування у запасі складає 60 років.
У листі також рекомендовано позивачу особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_11 або до будь-якого територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем свого постійного проживання та уточнити військово-облікові данні. З собою мати оригінали паспорта, військово-облікового документу та посвідчення про інвалідність.
Вважаючи протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у внесенні змін до відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, останній звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону №2232-XII, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
За приписами частини третьої статті 33 Закону №2232-XII, військовий облік всіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Відповідно до ч.4 ст. 33 Закону №2232-XII, військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.
Згідно з ч.1 ст. 34 Закону №2232-XII, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Запас військовозобов`язаних згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент виключення позивача з військового обліку, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних.
Згідно з ч.2 ст.28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 16.07.2014) військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: - до 50 років.
При цьому, ч. 4 ст. 28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 16.07.2014) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
За приписами пункту 4 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 16.07.2014), виключенню з військового обліку у районних (міських військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27.03.2014 р. №1169-VII до 50 років, та Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»» від 22.07.2014 р. №1604-VII - до 60 років.
В свою чергу, приписи Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, змін не зазнали.
Отже, з набранням чинності вказаних змін до Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду (60-річного віку).
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 р. №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В спірних правовідносинах юридичних фактом за вольовим критерієм є подія, настання якої не залежить від волі та свідомості людини, - недосягнення позивачем граничного віку перебування у запасі.
Вік особи як юридичний факт-стан є триваючою обставиною, що породжує для такої особи юридичні наслідки, а в спірних правовідносинах такими наслідками є застосування до позивача положень Законів України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону №2232-XII він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі.
Отже, суд вважає необґрунтованими посилання позивача про порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі.
Отже, відповідач на законних підставах поновив позивача на військовому обліку військовозобов`язаних.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі №820/3113/17.
Суд зазначає, що на момент набрання чинності Законами №1169-VII та №1604-VII позивач не досяг віку 60 років, у зв`язку із чим норми зазначених законів є застосовними до позивача та спірних правовідносин.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду сформульованого у постанові від 09.04.2026 у справі №280/6524/24.
Так, Верховний Суд в означеній постанові дійшов висновку, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави. У зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. З часу набрання чинності змін до Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Додатково суд звертає увагу, що відповідно до приписів ч.5 ст.37 Закону №2232-ХІІ, зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що питання ведення персонально-якісного обліку військовозобов`язаних, внесення змін до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також вирішення питання щодо зняття чи виключення з військового обліку належать до компетенції відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому особа перебуває на військовому обліку.
Судом встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 (Білозерка).
При цьому матеріали справи не містять доказів звернення позивача саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 (Білозерка), як до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому особа перебуває на військовому обліку із заявою про внесення відповідних змін до Реєстру та документів, які підтверджують підстави для внесення таких змін.
Натомість позивач звернувся із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є органом, уповноваженим безпосередньо здійснювати ведення персонально-якісного військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
За таких обставин суд доходить висновку, що доводи позивача про протиправність бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО

.