Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
22 червня 2026 року справа №640/21076/21 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту – відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неусунення, незаконного зберігання та поширення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань неточної (недостовірної) інформації про позивача, як про керівника (особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо) Державного підприємства державного комерційного підприємства «Центральний проектний та технічно-дослідний інститут» (ЄДРПОУ 33145202);
- зобов`язати відповідача припинити зберігання та поширення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань неточної (недостовірної) інформації про позивача, як про керівника (особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо) Державного підприємства державного комерційного підприємства "Центральний проектний та технічно-дослідний інститут» (ЄДРПОУ 33145202), шляхом її видалення (вилучення) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатись суддею Васильченко І.П. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, Київським окружним адміністративним судом направлено адміністративну справу №640/21076/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - до Харківського окружного адміністративного суду.
Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.03.2025 справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем протиправно не усунуто незаконне зберігання та поширення в ЄДР недостовірної інформації про ОСОБА_1 .
Розглянувши усі надані сторонами документи, у тому числі ті, які надійшли до суду через систему "Електронний суд" та наявні у підсистемі "Діловодство спеціалізованого суду" з моменту звернення позивачем до суду з цією позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.
Підставою для звернення до суду з позовом, на думку позивача, є незаконне перебування персональних даних позивача у відкритому доступі в ЄДР, як керівника Державного комерційного підприємства "Центральний проектний та технічно - дослідний інститут", і невидалення даних з ЄДР після державної реєстрації припинення даного підприємства.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо внесення відомостей Міністерством юстиції України до Єдиного державного реєстру.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон України №755-IV) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного Закону України інформаційна взаємодія між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів у випадках, визначених цією статтею, здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з відповідними державними органами.
Статтею 7 Закону України №755-IV передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 (далі - Положення №228) Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України №755-IV держателем Єдиного державного реєстру є Міністерство юстиції України, яке вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування цього реєстру.
Водночас, технічним адміністратором Єдиного державного реєстру, відповідно до ст. 1 Закону України №755-IV, є визначене Міністерством юстиції України державне унітарне підприємство, віднесене до сфери його управління, що здійснює заходи із створення, доопрацювання та супроводження програмного забезпечення Єдиного державного реєстру, порталу електронних сервісів та відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надає, блокує та анулює доступ до Єдиного державного реєстру та проводить навчання роботі з цим реєстром.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.1999 №1272 «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції» (далі - Постанова №1272) та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.06.2015 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.06.2015 №628-р "Деякі питання удосконалення системи ідентифікації особи і функціонування державних та єдиних реєстрів» (далі - Розпорядження №628-р) та пункту 4 Положення №228, з метою оптимізації забезпечення функціонування Єдиних та Державних реєстрів. Міністерством юстиції України прийнято Наказ від 25.06.2015 №1059/5 «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України». Згідно вказаного наказу Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «НАІС») визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України.
Адміністратор Єдиних та Державних реєстрів здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення реєстрів, відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до цих реєстрів, а також інші заходи (дії), передбачені законодавством.
У межах адміністрування Єдиних та Державних реєстрів адміністратор Єдиних та Державних реєстрів здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження, інформаційного та технічного обслуговування, модернізації веб-ресурсів та веб-сервісів Міністерства юстиції України, надає у випадках, визначених законодавством, послуги у сфері функціонування Єдиних та Державних реєстрів, здійснює технічне та технологічне супроводження інформаційної взаємодії Міністерства юстиції України та адміністратора Єдиних та Державних реєстрів з метою оперативного вирішення питань, що стосуються функціонування реєстрів.
Положенням про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого постановою Уряду від 21.10.2015 №835, визначено перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних.
При цьому, наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2016 №897/5 «Про затвердження Переліку інформації, що підлягає оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерство юстиції України» (далі - Перелік інформації) затверджено, зокрема, перелік реєстрів, інформація, дані та повідомлення, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником яких є Міністерство юстиції України.
Наказом Мін`юсту від 06.11.2019 №3412/5 «Про внесення змін до Переліку інформації, що підлягає оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерство юстиції України» уповноважено ДП «НАІС», як технічного адміністратора Реєстру, забезпечувати оновлення інформації, що підлягає оприлюдненню у формі відкритих даних згідно з підпунктом 2 пункту 17 розділу II Переліку інформації, поступово в міру технічної реалізації такої можливості, у тому числі в частині інформації про релігійні організації та громадські формування.
Отже, саме ДП «НАІС», яке є самостійною юридичною особою, уповноважено забезпечувати оновлення інформації, що підлягає оприлюдненню у формі відкритих даних згідно з пп. 2 п. 17 р. II Переліку інформації, поступово в міру технічної реалізації такої можливості, у тому числі в частині інформації про релігійні організації та громадські формування, а не Міністерство юстиції України, як помилково вважає позивач.
Враховуючи викладене, Міністерство юстиції України не вносить жодних відомостей до Єдиного державного реєстру.
Щодо оприлюднення персональних даних в Єдиному державному реєстрі.
Функціонування Єдиного державного реєстру, окрім положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» №755-IV (далі - Закон України №755-IV), регулюється, зокрема, Порядком надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.06.2016 №839/28969 (далі - Порядок).
Так, як вбачається із норм Порядку, відомості що відображаються на порталі електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи (далі - портал електронних сервісів), включають в себе дані щодо юридичних осіб (зокрема, відомості про дату та номер запису про державну реєстрацію припинення, ліквідацію юридичної особи, підстави для його внесення) та не підлягають видаленню.
Також положенням п. 6 розділу II Порядку передбачено, що під час прийняття заяви та документів для державної реєстрації державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації інформують заявника про те, що персональні дані заявника чи інших осіб, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації, використовуються відповідно до закону та виключно для цілей ведення Єдиного державного реєстру, у тому числі розміщення у випадках, передбачених законодавством, на порталі електронних сервісів.
Слід зазначити, що відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних», обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Норми Закону України «Про захист персональних даних» передбачають необхідність вмотивованості вимоги суб`єкта персональних даних до володільця та/або розпорядника персональних даних, а також наявності факту обробки відповідних персональних даних незаконно або недостовірності таких даних (як підстави для звернення кожного окремого суб`єкта щодо, зокрема, знищення власних персональних даних). Заходи з обробки персональних даних в Реєстрах (в тому числі, в Єдиному державному реєстрі) здійснюється в силу вимог закону, а не керуючись переконаннями відповідних суб`єктів персональних даних.
Щодо обов`язку зберігання відомостей про особу в Єдиному державному реєстрі слід зазначити, що відповідно до пункту 10 частини третьої статті 7 Закону України №755-IV програмне забезпечення Єдиного державного реєстру повинно забезпечувати, зокрема, зберігання відомостей про юридичних осіб, інші організації та фізичних осіб-підприємців протягом 75 років з дати внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, іншої організації або припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Частиною 5 ст. 29 Закону України №755-IV встановлено, що реєстраційна справа в електронній формі зберігається протягом 75 років з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, або державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
При цьому нормами законодавства не передбачено можливість вилучення відомостей з Єдиного державного реєстру або неможливість їх отримання/оприлюднення в порядку та обсягах, визначеному нормативно правовими актами, після проведення державної реєстрації припинення суб`єкта господарювання.
З огляду на викладене, вимога щодо обов`язковості зберігання в Єдиному державному реєстрі відомостей про юридичних осіб протягом 75 років з дати внесення запису про державну реєстрацію припинення чи ліквідації юридичної особи та оприлюднення таких відомостей встановлена законом.
Отже, підстави для припинення зберігання та видалення з Єдиного державного реєстру будь-яких відомостей про державне комерційного підприємство "Центральний проектний та технічно-дослідний інститут» в особі позивача - відсутні.
Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних» (далі - Закон України №2297-VI) передбачено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.
Необхідно зазначити що, згідно ст. 11 Закону України №2297-VI відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених Законом, за їх надання стягується плата.
Таким чином, обробка персональних даних може здійснюватися, у випадках, передбачених законами України у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України №2297-VI суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
У графі «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» Витягу з Єдиного державного реєстру зазначено позивача.
Відповідно до Наказу Міністерства оборони України №427 від 22.09.2004 позивача було визначено уповноваженою особою для проведення реєстрації підприємства в органах державної реєстрації, а також виконувати інші необхідні дії, пов`язані з його створенням та організацією діяльності до призначення керівника цього підприємства в установленому чинним законодавством України порядком.
Підсумовуючи, позивач на момент подання документів про державну реєстрацію підприємства, виконував завдання, функції та обов`язки керівника даного підприємства.
Водночас, позивачем не було надано жодної інформації чи доказів, щодо незаконного використання персональних даних, опублікованих в Єдиному державному реєстрі, які є відкритими і загальнодоступними.
Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача відшкодування нанесеної моральної шкоди в розмірі 15 000,00 гривень, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в у пункті 3 Постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до пунктів 4, 5 зазначеної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується.
У зв`язку із цим слід зазначити, що позивачем не подано до суду доказів того, що бездіяльність відповідача спричинила фізичних або душевних страждань (зокрема, чи звертався до медичних установ з питання погіршення свого душевного (морального) стану), приниження честі та гідності або ділової репутації тощо.
За таких обставин, слід наголосити про безпідставність позовних вимог у частині щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які свідчили про зв`язок між протиправними діями відповідача та завданої позивачу шкодою у заявленому розмірі.
Приписами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому - задоволенню не підлягають.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 14, 243-246, 291, 293, 295-296 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Городецького архітектора, буд. 13, м. Київ, 01001) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА