ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2026 Справа № 914/1057/26 
місто Львів
Господарський суд Львівської області у складі судді Юлії СУХОВИЧ розглянув матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальність “Центур-Маркет”, місто Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Ол-Транс Сервіс”, місто Львів 
про стягнення 19 547,00 грн

За участю представників:
від позивача: Богданов Олександр Васильович – представник (ордер серія АВ №1280513 від 03.04.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №681 від 29.03.2010);
від відповідача: Медик Олег Іванович –адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю№1417 від 08.09.2017 ).

ВСТАНОВИВ
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальність “Центур-Маркет” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ол-Транс Сервіс” про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 19 547,00 грн.
Крім того, позивачем зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою суду від 09.04.2026 суд постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.
24.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№11644/26). 
29.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив у справі (вх.№12078/26). 
Представник позивача у судовому засіданні долучив до матеріалів справи наказ від 03.06.2025 №3/к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера та докази понесення витрат на професійну правничу допомогу (вх.1570/26 від 03.06.3036).
Враховуючи необхідність повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, з метою забезпечення дотримання принципу пропорційності та змагальності сторін, суд вважав за доцільне провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 01.05.2026 суд постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначив судове засідання на 12.05.2026.
У судовому засіданні 12.05.2026 оголошувалась перерва до 03.06.2026.
Представник позивача в судове засідання 03.06.2026 з`явився, позов підтримав, просив його задоволити. Крім того, просив стягнути з відповідача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Представник відповідача в судове засідання 03.06.2026 з`явився, проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні. 
Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.
У судовому засіданні 03.06.2026 проголошено скорочене рішення (вступна та резолютивна частини). 
Правова позиція сторін.
Позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, у період з 08.05.2025 по 25.08.2025 з рахунку позивача на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛ-ТРАНС СЕРВІС» було здійснено низку переказів на загальну суму 19 547,00 грн.
Позивач стверджує, що сторони не укладали між собою жодних договорів, не підписували будь-яких інших документів, які б свідчили про виникнення між ними зобов`язальних правовідносин. Позивачеві не були вручені рахунки на оплату, сторонами не підписувались первинні документи бухгалтерського обліку. 
Вимогу позивача №13-10-25-3 від 13.10.2025 про повернення коштів відповідач залишив без відповіді та задоволення, кошти позивачу не повернув. 
Зазначене зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальність “Центур-Маркет” до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 19 547,00 грн безпідставно набутих коштів. 
Позиція відповідача.
Відповідач проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву (вх.№11644/26 від 24.04.2026) та запереченнях на відповідь на відзив (вх.№ 12604/26 від 05.05.2026 ).
Зокрема, представник відповідача зазначив, що спірні кошти в сумі 19 547,00 грн дійсно надійшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет» на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс», однак через свідомі дії бухгалтера були перераховані за вказаними надуманими платежами з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВТ Ворк», у зв`язку з чим відповідач звернувся у правоохоронні органи.
Представник відповідача стверджує між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет» та колишнім бухгалтером - ОСОБА_1 виникли деліктні правовідносини під час здійснення своїх повноважень бухгалтера, як посадової особи, які полягають у подальшому відшкодуванні збитків у кримінальному провадженні після завершення досудового розслідування та встановлення всіх обставин справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс» не може відповідати за шкоду, завдану іншою особою.
Дії ОСОБА_1 - бухгалтера призвели до виникнення даного господарського спору є предметом кримінального провадження.
Постановою Галицької окружної прокуратури міста Львова від 17.04.2026 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛ-ТРАНС СЕРВІС» потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025141380001159 від 09.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.
Крім того, представник відповідача повідомив суд, що поданий позивачем наказ від 03.06.2025 №3/к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера не є належним доказом, оскільки має бути долучено також повідомлення з кабінету платників податків, тому даний наказ викликає сумнів.
У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ознака безпідставно набутих коштів відсутня, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс», як потерпіла особа не може бути відповідачем у даному позові.
У зв`язку з вищенаведеним просить суд відмовити у задоволенні позову.
Обставини встановлені судом.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет» є юридичною особою, що здійснює свою господарську діяльність з вересня 2024 року.
Основним видом діяльності товариства є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет.
У період з 08.05.2025 по 25.08.2025 з рахунку Товариства з обмеженою відповідальність «Центур-Маркет» нарахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» було здійснено низку переказів, зокрема:
- 08.05.2025 на суму 1470,00 грн, номер документа № 205, призначення платежу: оплата на послуги згідно рахунку №63 від 08.05.2025 в тому числі ПДВ 20% 245,00 грн.
- 15.05.2025 на суму 1940,00 грн, номер документа № 211, призначення платежу: поповнення електронного рахунку ПДВ.
- 19.05.2025 на суму 2 040,00 грн, номер документа № 214, призначення платежу: поповнення електронного рахунку ПДВ.
- 23.06.2025 на суму 3 060,00 грн, номер документа № 238, призначення платежу: поповнення електронного рахунку ПДВ.
- 27.06.2025 на суму 7 200,00 грн, номер документа № 240, призначення платежу: оплата за оренду офісу згідно договору 23/25 від 31.12.2024 в тому числі ПДВ 20% 1200,00 грн.
-14.07.2025 на суму 720,00 грн, номер документа №242, призначення платежу: поповнення електронного рахунку ПДВ.
- 25.08.2025 на суму 3 117,00 грн, номер документа №301, призначення платежу: поповнення електронного рахунку ПДВ.
Позивач зазначив, що жодних підстав для здійснення таких переказів не було, між сторонами відсутні будь-які договірні відносини чи інші домовленості на підставі яких позивач мав би здійснити вказані перекази коштів на рахунок відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальність «Центур-Маркет» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» з вимогою №13-10-25-3 від 13.10.2025 про повернення коштів в сумі 19547,00 грн, протягом 5 банківських днів з моменту отримання вимоги. 
Проте, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення. 
Представник відповідача зазначає, що позивач знав, що у нього відсутнє зобов`язання для виплати спірних коштів, проте здійснював таку виплату.
Злочинні дії одного працівника, який одночасно займав посаду бухгалтера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет» та у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» і здійснював виведення коштів з рахунків обох підприємств є предметом кримінального провадження, і не можуть свідчити про збагачення відповідача за рахунок потерпілого, також і грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» (відповідача), отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет» також були виведені на рахунок іншої юридичної особи.
Представник позивача зазначає, що відповідач, отримавши кошти від позивач і розуміючи, що такі кошти є набутими безпідставно, зобов`язаний був повернути їх самостійно, однак не зробив цього. 
У зв`язку з неповерненням відповідачем коштів позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» безпідставно отримані коштів в сумі 19 547,00 грн. 
Висновки суду.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу частини 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Зі змісту вищевказаної норми вбачається, що для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного статтею 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.
Факт перерахування позивачем відповідачу коштів на загальну суму 19 547,00 грн підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями від 08.05.2025 на суму 1470,00 грн, від 15.05.2025 на суму 1940,00 грн, від 19.05.2025 на суму 2040,00 грн, від 23.06.2025 на суму 3060,00 грн, від 27.06.2025 року на суму 7200,00 грн, від 14.07.2025 на суму 720,00 грн, від 25.08.2025 на суму 3117,00 грн.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що між сторонами укладено договір в усній або письмовій формі. 
Відтак, відповідач набув майно за рахунок іншої особи, за відсутності правових підстав. Факт отримання коштів відповідач не заперечує, вказану обставину відповідач не спростував.
Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
13.10.2026 Товариство з обмеженою відповідальність «Центур-Маркет», звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» із вимогою №13-10-25-3 від 13.10.2025 про повернення сплачених коштів в сумі 19 547,00 грн шляхом їх перерахування протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання цієї вимоги. Факт надіслання вимоги підтверджується наявними в матеріалах справи копією поштової накладної №R7903 70001228 від 13.10.2025.
Проте, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу Україниє відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Статтею 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна
Спірні правовідносини у цій справі є кондиційними. Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особина бувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього. Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18.
Верховний Суд у постанові від 12.12.2019 у справі № 904/5330/18 також зазначив, що встановлення відсутності господарських зобов`язань, які б виникали з правочинів чи інших передбачених законом актів, як на час перерахування коштів, так і на час розгляду справи, свідчить про безпідставність утримання таких коштів та можливість використання правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зазначено, що положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
У постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 Верховний Суд зазначив, що за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України Верховний Суд зробив висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Представник відповідача покликається на постанову Галицької окружної прокуратури міста Львова від 17.04.2026, якою Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛ-ТРАНС СЕРВІС» визнано потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025141380001159 від 09.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України та зазначає, що не може бути відповідачем. 
Проте, за відсутності умислу відповідача на отримання коштів від позивача, відповідач не звільняється від обов`язку повернути ці кошти у зв`язку з безпідставністю їх набуття. 
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) зарахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 20.09.2024 у справі № 628/1203/19.
Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України , як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент йогонабуття (збереження), а й станом на часрозгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками,в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі,визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Відсутність правової підстави - це перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 19 547,00 грн є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування “вірогідності доказів” на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжним інструкцією №2.602310131.1 від 04.04.2026.
Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача. 
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Судовими витратами є оплата послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 6 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статтях 4, 13, 14, 15 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Згідно пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За приписами частин 4, 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представник позивача просив стягнути 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Як встановлено з матеріалів справи, 02.04.2026 між адвокатським бюро «Богданова», в особі керуючого бюро Богданова Олександра Васильовича, який діє на підставі статуту (надалі-бюро) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет», в особі директора Котика Сергія, що діє на підставі статуту (надалі -клієнт) з іншої сторони, (в подальшому разом іменуються «сторони», а кожна окремо – «сторона») укладено договір про надання правової допомоги (надалі іменується «договір»).
Згідно з пунктом 1.1.договорубюро зобов`язується надати клієнту визначенуцим договором правову (професійну правничу) допомогу щодо захисту інтересів останнього у відносинах зпитань стягнення безпідставно отриманих коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс» у Господарському суді Львівської області. З іншого боку, клієнт зобов`язується сплатити за виконану роботу визначений у даному договоріплату та гонорар успіху, відшкодувати додаткові витрати пов`язані з виконанням доручення клієнта.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що адвокатом що уповноважений діяти за даним договором від імені бюро є адвокат Богданов Олександр Васильович, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 681 виданого 29 березня 2010 року Вінницькою КДКА.
Відповідно до пункту 2.1. правова допомога (професійна правнича) надається бюро клієнту шляхом: усного та письмового консультування; складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій, позовних заяв, мировихугод, заперечень, клопотань тощо; надання послуг щодо захисту інтересів клієнта в усіх державних та не державних органах,підприємствах, установах, організаціях шляхом ведення переговорів у перелічених установах, надіслання їмвідповідних запитів та отримання відповідей на них; представлення інтересів клієнта в усіх судах передбачених Законом України “Про судоустрій і статуссуддів”, як позивача, відповідача, зацікавленої або третьої особи при розгляді всіх цивільних, господарських,адміністративних та кримінальних справ, з усіма правами та обов`язками наданими позивачу, відповідачу,зацікавленій або третій особі, визначеними відповідними процесуальними актами, а також в органахДержавної виконавчої служби з усіма правами наданими стягувачу, боржнику чи третім особам передбаченимиЗаконом України “Про виконавче провадження”.
При здійсненні повноважень наданих у цьому пункті адвокату, що діє від імені бюро надається правопідпису всіх відповідних документів.
Згідно з пунктом 2.2. договору строк надання послуг та повноваження, що надаються бюро починається з моменту підписанняданого договору.
Пунктом 4.1. договору сторони узгодили, що за надання правової (професійної правничої) допомоги клієнт сплачує бюро плату за правову допомогу орієнтовно 4000 гривень. Остаточна сума визначається сторонами в акті виконаних робіт.
Згідно з пунктом 4.2. договору грошові кошти за даним договором сплачуються шляхом готівкового або безготівковогорозрахунку.
Пунктом 4.3. договору передбачено, що термін сплати - 3 дні з дня отримання рахунку.
Права адвоката визначені у пункті 5.1. договору.
02.06.2026 між адвокатським бюро «Богданова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТУР - МАРКЕТ» підписано акт виконаних робіт про надання правової (професійної правничої) допомоги у справі №914/1057/26.
Даним актом сторони підтвердили виконання робіт (надання послуг) та відсутність взаємних претензій з надання правової (професійної правничої) допомоги у справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет» згідно наведеного нижче розрахунку:
1. Дата виконання 02.04.2026. Правовий аналіз наданих документів. Роз`яснення щодо порядку стягнення заборгованості, розміру судового збору, дії електронного суду. Сума витрат 300 грн.
2. Дата виконання 06.04.2026.Підготовка позовної заяви до стягнення безпідставно отриманих коштів, формування доказової бази, систематизація, групування доказів та додатків до позовної заяви, надсилання до суду через систему «Електронний суд» . Сума витрат 1000 грн.
3. Дата виконання 25.04.2026. Правовий аналіз надісланого відповідачем відзиву на позовну заяву.Сума витрат 300 грн.
4. Дата виконання 29.04.2026. Підготовка відповіді на відзив.Сума витрат 300 грн.
5. Дата виконання 05.05.2026. Правовий аналіз заперечення на відповідь на відзив. Сума витрат 100 грн.
6. Дата виконання 12.05.2026. Участь у судовому засіданні .Сума витрат 500 грн.
7. Дата виконання 03.06.2026. Участь у судовому засіданні (передоплата). Сума витрат 500 грн.
Загальна сума витрат на правову допомогу, що підлягає компенсації Товариству «Центур-Маркет» складає 3000, 00 грн. 
Крім того, до матеріалів справи позивачем долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 123 від 02.06.2026 на суму 3000,00 грн.
Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано: договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 02.04.2026; акт виконаних робіт про надання правової (професійної правничої) допомоги від 02.04.2026, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 123 від 02.06.2026 на суму 3000,00 грн.
Повноваження адвоката Богданова Олександра Васильовича підтверджуються договором про надання правової (професійної правничої) допомоги від 02.04.2026; ордером серії АВ №1280513 від 03.04.2026; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №681 від 29.03.2010, виданим Вінницькою обласною КДКА відповідно до рішення Ради адвокатів Вінницької області від 29.03.2010 №3. 
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ознайомившись із поданими позивачем документами, суд дійшов висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс-сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центур-Маркет» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. 
Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Частиною першою статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік випадків, коли суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення: 1) якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, керуючись критеріями розумності розміру адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що позивачем достатньообгрунтована сума витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн, враховуючи категорію та складність справи, обсяг наданих представником позивача послуг та виконаних робіт, а відтак заява підлягає задоволенню повністю. 
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Транс Сервіс», (79039, місто Львів, вулиця Шевченка, будинок 200/3, квартира 1;ідентифікаційний код юридичної особи 43215642) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Центур-Маркет» (79037, місто Львів, вулиця Стеценка, будинок 7, квартира 6, ідентифікаційний код юридичної особи 45541402) 19 547,00 грн безпідставно набутих коштів, 2 662,40 грн судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили. 

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua. 

Повне рішення складено 08.06.2026. 

Суддя Сухович Ю.О.