КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 року №320/18720/25
Київський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючої судді - Діски А. Б., суддів Жукової Є. О., Кочанової П. В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також – позивач) з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі також – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України (далі також – відповідач 2), в якому просив суд: 
- визнати протиправною та нечинною постанову від 03 січня 2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» відносно ветеранів Силових Структур України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути позивачу протиправно утримані з пенсії позивача кошти, починаючи з січня 2025 року і в подальшому виплачувати пенсію згідно рішення Київського окружного адміністративного суду № 320/46995/23 від 29 лютого 2024 року в розмірі 36110,08 гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як особа з числа військових пенсіонерів.
03 січня 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», якою встановлено, що пенсії, розмір яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням понижувальних коефіцієнтів до сум такого перевищення. Унаслідок застосування положень зазначеної постанови у січні 2025 року позивачу виплачено пенсію у значно меншому розмірі, а саме 28 304,42 грн, що, на переконання позивача, є порушенням його прав та законних інтересів.
Позивач вказує, що Кабінет Міністрів України здійснює свої повноваження у межах, визначених Конституцією України, зокрема статтею 116, однак профільні закони, на підставі яких призначаються та виплачуються пенсії військовослужбовцям, станом на 01 січня 2025 року змін не зазнали. Відтак Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями приймати нормативно-правові акти, якими встановлюються коефіцієнти та особливий порядок виплати пенсій, що фактично призводять до зменшення розміру пенсії порівняно з тим, який визначений та гарантований чинним законодавством.
Таким чином, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 1 коефіцієнти виплати пенсій суперечать вимогам законодавства та фактично призвели до неправомірного зменшення розміру пенсії позивача. При цьому належний до виплати розмір пенсії позивача становить 36 110,08 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 справу розподілено судді Дісці А. Б.
Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.05.2025 було визначено склад колегії: головуюча суддя - Діска А. Б., судді - Жукова Є. О., Кочанова П. В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження колегією суддів під головуванням судді Діски А. Б. Призначено підготовче судове засідання на 12.06.2025.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 відкладено підготовче судове засідання у справі на 04.09.2025.
27.06.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. 
Обґрунтовуючи свою правову позицію, Кабінет Міністрів України посилається на положення статті 117 Конституції України та статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», відповідно до яких Уряд у межах своїх повноважень забезпечує виконання законів України та приймає нормативно-правові акти, обов`язкові до виконання. Крім того, відповідач 1 вказує, що статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у разі якщо розмір пенсії перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплата суми такого перевищення здійснюється із застосуванням коефіцієнтів у розмірах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідач вказує, що метою прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» є забезпечення реалізації положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», спрямованих на оптимізацію видатків державного бюджету на виплату пенсій, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Також відповідач 1 зазначає, що проєкт зазначеної постанови розроблений Міністерством соціальної політики України, не містив зауважень з боку Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України та Міністерства цифрової трансформації України, погоджений із зауваженнями, які були враховані, Міністерством юстиції України та Пенсійним фондом України. Водночас, за результатами експертизи, проведеної Урядовим офісом координації європейської та євроатлантичної інтеграції Секретаріату Кабінету Міністрів України, встановлено, що проєкт постанови № 1 не стосується сфер, які регулюються зобов`язаннями України у сфері європейської інтеграції, у тому числі міжнародно-правовими актами та правом Європейського Союзу.
03.09.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому відповідач 2 повідомив про незгоду із заявленими позовними вимогами та просив відмовити у їх задоволенні.
Відповідач зазначає, що виплата пенсій, призначених відповідно до спеціальних законів, у тому числі пенсій особам, звільненим з військової служби, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. На виконання вимог статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 03 січня 2025 року № 1, при ухваленні якої Уряд виходив із принципу співмірного та збалансованого розподілу державних фінансових ресурсів.
Відповідач 2 також зазначає, що положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1 передбачено застосування коефіцієнтів виключно до тієї частини пенсійних виплат, яка не забезпечена страховими внесками. Зазначена постанова є чинною та обов`язковою до застосування суб`єктами владних повноважень.
Крім того, відповідач 2 зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на виконання положень якого була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1, у встановленому Конституцією України порядку неконституційним не визнавався, є чинним та обов`язковим до виконання.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 04.09.2025, у задоволені клопотання відповідачів про залучення Пенсійного фонду України та Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України у якості третіх осіб було відмовлено. 
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання Кабінету Міністрів України про залучення до розгляду справи третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України. 
Колегія суддів ухвалила закрити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі заперечили проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Суд з`ясував позицію сторін щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Зважаючи на думку сторін, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження.
25.09.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення Кабінету Міністрів України, у яких відповідач 1 зазначає, що оскаржувана постанова була прийнята Урядом з дотриманням вимог Регламенту Кабінету Міністрів України та у межах наданих йому повноважень.
08.10.2025 позивачем подано до Київського окружного адміністративного суду відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якій він наголошує на необхідності врахування правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року у справі № 3-51/2021 (115/21).
24.10.2025 позивачем до Київського окружного адміністративного суду подано додаткові письмові пояснення, у яких він просить суд врахувати правові висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2025 у справі № 120/1081/25. У зазначеній постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що застосування понижувальних коефіцієнтів до пенсій військовослужбовців на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 є протиправним та таким, що порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як військовий пенсіонер та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №320/46995/23 позивачу здійснено перерахунок пенсії та встановлено її розмір в сумі 36110,08 грн. Позивач вказує, що до 01.01.2025 пенсія виплачувалася у зазначеному розмірі.
03.01.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі також - Постанова №1). Постанова набрала чинності з дня опублікування та підлягала застосовуванню з 1 січня 2025 року (пункт 3 Постанови №1).
Згідно розрахунку пенсії позивача станом на 01.04.2025 по пенсійній справі № ФА 120727 розмір пенсії (з надбавками) становить 44946,75 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії: 36110,08 грн.
При цьому, розмір пенсії змінено у зв`язку із застосуванням положень Постанови № 1 та у підсумку такий складає 28304,42 грн.
Зі змісту абзацу першого пункту 1 Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Також, абзацом 2 пункту 1 Постанови № 1 визначено, що для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас, пунктом 2 Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Вважаючи постанову Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» такою, що не відповідає вимогам законодавства в частині встановлення коефіцієнтів виплати пенсій та призвела до неправомірного зменшення розміру пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати протиправною та нечинною постанову від 03 січня 2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» відносно ветеранів Силових Структур України. Отже, позивачем, з огляду на встановлене оскаржуваним нормативно-правовим актом регулювання, ставиться питання про протиправність вказаної постанови в частині його застосування до осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Проте, варто зазначити, що після ухвалення оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» її правомірність вже стала предметом судового розгляду в інших адміністративних справах.
Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 320/2229/25, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року та постановою Верховного Суду від 20 травня 2026 року, визнано протиправним та нечинним абзац перший пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» в частині його застосування до осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зазначене судове рішення набрало законної сили та має загальнообов`язковий характер, у зв`язку з чим абзац перший пункту 1 оскаржуваної Постанови Кабінету Міністрів України втратив чинність, що виключає можливість його подальшого застосування до позивача.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили.
Метою цієї процесуальної норми є забезпечення принципу правової визначеності та уникнення ситуації, коли одне й те саме питання щодо чинності нормативно-правового акта стає предметом розгляду різних судів, що може призвести до суперечливої судової практики та підриву авторитету судової влади.
Оскільки нормативно-правовий акт в частині, що безпосередньо стосується прав позивача та є предметом оскарження у цій справі вже визнано протиправним та нечинним рішенням суду, яке набрало законної сили, провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі пункту 6 частини 1 статті 238 КАС України.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути позивачу протиправно утримані з його пенсії кошти, починаючи з січня 2025 року, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 64 Конституції України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.
Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі - Указ № 64/2022), у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Наведене свідчить, що у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не обмежується конституційне право громадян на соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
У рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1-1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, умови і норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, визначаються виключно Законами України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ та від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих законів.
«Обчислення пенсії» особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ визначено розділом V (статті 43-47) Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, а «Виплата пенсій» та «Порядок перерахунку пенсій» - розділами VII (статті 52-62) та VIII (статті 63-66) Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ відповідно.
Разом з тим, статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX, установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1, яка застосовується з 01 січня 2025 року, пунктом 1 якої установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення.
Тож, у період дії воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням встановлених коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії. При цьому, з урахуванням п. 2 постанови, такі коефіцієнти не застосовуються до осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Положеннями статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX та постанови № 1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, що не узгоджується із приписам статті 1-1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
Крім того, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно із статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX та пункту 1 постанови № 1 призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом, а також порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.
При цьому, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону, слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Як вже зазначалось судом, позивачу з метою реалізації приписів статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 з 01 січня 2025 року проведено перерахунок пенсії і, як слідує з аналізу цих норм, такий перерахунок і виплата пенсії не пов`язані із збільшенням рівня грошового забезпечення, наданням передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиттям на державному рівні заходів, спрямованих на соціальний захист, а також із забезпеченням єдності умов та норм пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.
Відтак, виплата позивачу пенсії з 01 січня 2025 року із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1, є протиправною.
Варто уваги, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
Як встановлено судом, ні Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ні Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачають обмеження розміру пенсій шляхом застосування понижуючих коефіцієнтів до сум перевищення понад визначений законом розмір. У зв`язку з цим положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», а також постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Правову позицію щодо неприпустимості внесення змін до спеціальних законів законом про Державний бюджет України неодноразово висловлював Конституційний Суд України, зокрема у рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 30.11.2010 № 22-рп/2010 та від 28.08.2020 № 10-р/2020. Згідно з цими рішеннями, зміна обсягу прав і гарантій, установлених спеціальними законами, можлива виключно шляхом внесення змін до таких законів.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-XII у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії її розмір є нижчим, ніж раніше призначений, зберігається попередній розмір пенсії. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 826/3858/18, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями лише щодо встановлення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсій, але не щодо зміни умов чи норм пенсійного забезпечення.
Усталена практика Верховного Суду свідчить про те, що будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, є протиправним з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнано, що такі обмеження порушують сутність конституційних гарантій соціального захисту, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві було зобов`язано надалі здійснювати виплату пенсії позивачу без застосування понижуючих коефіцієнтів, у тому числі встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 5, ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування з 01 січня 2025 року понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» при нарахуванні та виплаті пенсії позивачу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 січня 2025 року без застосування понижуючих коефіцієнтів, з урахуванням раніше проведених виплат.
З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Водночас суд зазначає, що позивач також просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в подальшому виплачувати пенсію згідно рішення Київського окружного адміністративного суду № 320/46995/23 від 29 лютого 2024 року в розмірі 36110,08 гривень.
Проте, відповідно до положень статей 2, 5 КАС України судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому спосіб захисту повинен забезпечити поновлення саме порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного на момент звернення до суду права особи. Суд не може розглядати вимоги на майбутнє у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. У зв`язку з чим вимога про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши надані у справі докази та керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні матеріалів, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Доказів понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим їх розподіл судом не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 320/18720/25 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання протиправною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» відносно ветеранів Силових Структур України.
2. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково. 
3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування з 01 січня 2025 року понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 .
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, індекс: 04053; код ЄДРПОУ: 42098368) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) без застосування коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з 01.01.2025, з урахуванням проведених виплат.
5. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуюча суддя Діска А.Б.

Судді: Жукова Є.О. 

Кочанова П.В.