ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20804/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року ( суддя 1-ї інстанції Юхно І.В.) в адміністративній справі №160/20804/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
27.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку його грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2018 роки та матеріальної допомоги за 2016-2018 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на його користь грошову допомогу на оздоровлення за 2016-2018 роки та матеріальну допомогу за 2016-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 - 2018 роки та матеріальної допомоги за 2016 - 2017 роки.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 - 2018 роки та матеріальну допомогу за 2016 - 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що індексація не є складовою грошового забезпечення, а за своєю суттю є державною соціальною гарантією. Водночас, порядок нарахування та виплати матеріальної допомоги при звільненні та допомоги на оздоровлення регулюється Інструкцією №260. Скаржник зазначає, що будь-яких протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було, в той час як позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом. Скаржник зазначає, що позивача було виключено зі списків особового складу та виключено з усіх видів забезпечення 26.06.2018 року наказом по стройовій частині №131, який містить відомості про здійснення розрахунків з позивачем. Скаржник вказує, що саме з дня ознайомлення з цим наказом, позивач мав право звернутися до суду з адміністративним позовом, якщо вважав свої права порушеними, протягом місячного строку, оскільки проходив публічну службу, а відтак позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа вже переглядалась судом апеляційної і касаційної інстанцій.
Так постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року в адміністративній справі №160/20804/22 було задоволено частково. Рішення скасовано. Позов залишений без розгляду.
Постановою Верховного Суду від 30.04.2026 касаційну скаргу Дяченка Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року скасовано, а справу направити до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД, виданим 23.02.2016 Управлінням персоналу штабу Військової частини № НОМЕР_2 .
Позивач з 04.09.2015 по 20.06.2018 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу від 04.09.2015 №181; наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про виключення зі списків особового складу від 26.06.2018 №131).
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2021 №1428 ОСОБА_1 у період з березня 2016 року по листопад 2017 року та з березня по травень 2018 року була виплачена винагорода за безпосередню участь в ООС.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі № 200/4095/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково, а саме;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року;
- в задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2022 у справі №200/4095/22 апеляційну скаргу Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 р. у справі № 200/4095/22 – задоволено частково, а саме:
- рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 р. у справі № 200/4095/22 – змінено;
- абзац другий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 р. у справі № 200/4095/22 викладено у наступній редакції: “Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум та за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року (включно) відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078”;
- абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 р. у справі № 200/4095/22 викладено у наступній редакції: “Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум та за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року (включно) відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078”;
- в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 р. у справі № 200/4095/22 – залишено без змін.
26.12.2022 на виконання рішення суду у справі № 200/4095/22 Військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на картковий рахунок позивача суму індексації грошового забезпечення в розмірі 98421,15 грн.
Не погодившись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016 – 2018 роки та матеріальної допомоги за 2016 – 2018 роки, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що розмір допомоги для оздоровлення у 2016-2018 роках мав визначатися із врахуванням, зокрема, і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, а згідно Інструкції №72, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено виплату військовослужбовцям Національної гвардії України щомісячної додаткової грошової винагороди, а тому така винагорода мала були врахована відповідачем при визначенні розміру матеріальної допомоги для оздоровлення позивачеві у 2016-2018 роках. Також суд зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона мала бути врахована у складі грошового забезпечення позивача під час розрахунку допомоги для оздоровлення у 2016-2018 роках. Суд дійшов до висновку, що на спірні правовідносини про стягнення заробітної плати/грошового забезпечення розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ), та до правовідносин з питання стягнення заробітної плати/грошового забезпечення відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 122 КАС України.
Колегія суддів переглядаючи судове рішення не знаходить підстав для його скасування з огляду на наступне.
Щодо неврахування відповідачем щомісячної додаткової грошової винагороди при проведенні розрахунку грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2018 роки.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, що встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі- Закон №2011-ХІІ).
Частина 2 ст.9 Закону №2011-ХІІ передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Нормами ч.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п.1 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У спірний період діяла Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена наказом МВС України від 04.07.2014р. №638, яка була зареєстрована у Мінюсті 22.07.2014р. за №849/25626 (далі Інструкція №638).
Так, у відповідності до вимог п.23.1 розділу ХХІІІ наведеної Інструкції №638 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
За змістом п.23.2 розділу ХХІІІ Інструкції №638 допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командирові (начальнику)на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород, які не мають постійний характер), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомогип.23.4 розділу ХХІІІ Інструкції №638.
На момент виникнення спірних відносин виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України була врегульована Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом МВС України від 23.01.2015р. №72 , яка була чинною на час виникнення правовідносин (далі Інструкція №72).
Згідно до п.2 вказаної Інструкції №72 було встановлено виплату такої щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту)до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Отже зазначені норми законодавства свідчать, що розмір допомоги для оздоровлення у 2016-2018 роках повинен був визначатися із врахуванням, зокрема, і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, а згідно Інструкції №72, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено виплату військовослужбовцям Національної гвардії України щомісячної додаткової грошової винагороди.
Оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода носила постійний характер (виплачувалася щомісячно), а відповідно, мала були врахована відповідачем при визначенні розміру матеріальної допомоги для оздоровлення позивачеві у 2016-2018 роках з урахуванням вимог як ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, так і п.23.4 розділу ХХІІІ Інструкції №638.
Щодо питання правомірності не врахування відповідачем при визначенні розміру допомоги для оздоровлення за 2016-2018рр. індексації грошового забезпечення.
Статтею 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно до статті 1 згаданого Закону, індексація грошових доходів населенняце встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Отже, наведені норми законодавства свідчить про те, що індексація має спеціальний статус виплату у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частини грошового забезпечення.
Судом встановлено, та не спростовано відповідачем, що під час проведення розрахунку та виплати позивачеві допомоги для оздоровлення за 2016-2018р.р. індексація грошового забезпечення не була врахована.
За таких обставин та враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а вона мала бути врахована у складі грошового забезпечення позивача під час розрахунку допомоги для оздоровлення у 2016-2018р.р., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неврахування відповідачем індексації грошового забезпечення при проведенні розрахунку позивачеві допомоги для оздоровлення за 2016-2018р.р., є протиправною бездіяльністю відповідача.
Щодо неврахування відповідачем щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при проведенні розрахунку матеріальної допомоги за 2016-2018 роки.
Згідно з положеннями пунктів 33.1-33.3 Розділу ХХХІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказ Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення та щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям мають систематичний (щомісячний) характер, тому вони мають бути враховані у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Повертаючись до обставин справи, судом встановлено, що за 2016-2017 роки позивачу виплачувалася матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія довідки Військової частини від 21.12.2021 №1428. Водночас, інформації про отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році означена довідка не містить.
Також за змісту наказу про виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2018 №131 вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік позивачеві не виплачувалась.
Таким чином є правильними висновки суду про наявність протиправної бездіяльності відповідача при розрахунку та виплаті позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без урахування індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за 2016-2017 роки. 
Щодо доводів військової частини НОМЕР_1 про пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту).
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті.
Частина друга статті 233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року №2352-1Х не обмежувала строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.
Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
У постанові від 19.11.2025 у справі №420/27284/24 Судовою палатою досліджувалося питання щодо поширення приписів статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосується строку звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, на правовідносини, пов`язані з недотриманням законодавства про оплату праці, які виникли після 19.07.2022.
Як уже зазначалось, спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу виплати ОСОБА_1 в неналежному розмірі грошового забезпечення у період проходження військової служби з 2016-2018 роки. Такиим чином строк звернення до суду з цим позовом не обмежений нормами законодавства.
Отже, цей позов поданий з дотриманням процесуальних строків.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли підтвердження.
Таким чином доводи скаржника про здійснення належного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення не знайшло підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. 
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року в адміністративній справі №160/20804/22 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 01 липня 2026р.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак