Номер провадження 2/754/2445/26
Справа №754/12862/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

07 травня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі: 
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.06.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3760432, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 20 000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2 % в день. 24.04.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" було укладено договір факторингу №24/04/2024, згідно якого ТОВ "Лінеура Україна" передало ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до відповідача. 
Як зазначє позивач, відповідач не виконує зобов`язань за вказаним договором, припинив повертати кредит у строки, передбачені договором, а тому виникла заборгованість за договором № 3760432 в розмірі 132 038,53 грн., що складається з: заборгованість за тілом кредиту - 19 999,99 грн., заборгованість по процентам, нарахованих за період з 21.06.2023 року по 24.04.2024 року - 112 038,54 грн.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.08.2025 року витребувано у АТ «ПУМБ» інформацію, що становить банківську таємницю.
03.11.2025 року до суду надійшов відзив представник відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що відсутні належні докази укладення кредитного договору на умовах, що зазначені позивачем, не надано доказів щодо розміру заборгованості, в тому числі і первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитних коштів позичальнику, а нараховані відсотки є несправедливими та явно завищеними.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказала і на те, що відповідач є військовослужбовцем, а тому є звільненим від сплати відсотків. Крім того, на думку представника відповідача, позивач є неналежним позивачем, оскільки товариство не набуло права вимоги до відповідача. 
Посилаючись на викладене, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.
07.11.2025 року до суду надійшла відповідь представника позивача Руденка К.В. на відзив представника відповідача. У даній відповіді представник позивача зазначає про те, що пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не розповсюджується на відповідача, а кредитний договір та договір факторингу укладені у відповідності до чинного законодавства. Також, представник позивача зазначив щодо правомірності нарахування відсотків та наявності належних доказів в обґрунтування позовних вимог, в тому числі і витрат на правову допомогу. 
17.11.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_6 у справі. У даних поясненнях представник відповідача наполягає на несправедливості розміру відсотків та наявності у відповідача пільг, як військовослужбовця, а також неналежності позивача, в зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.11.2025 року витребувано у АТ «ПУМБ» інформацію, що становить банківську таємницю.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.02.2026 року витребувано у АТ «Ідея Банк» інформацію, що становить банківську таємницю.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи в його відсутність.
Відповідач та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, представником відповідача подано заяву, в якій вона просить провести засідання без її участі та відмовити позивачу у задоволенні позову.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 21.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна», доступ до якого забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7», було укладено електронний договір № 3760432 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно умов вказано договору сума кредиту складає 20 000,00 грн., строк кредиту - 360 днів, періодичність платежу - кожні 30 днів (п. 1.2 та п. 1.3 договору). 
Згідно п.п.1.4.1 стандартна процента ставка становить 2,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. 
За пунктом 1.5.1 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк кредитування складає 30 341,06% річних, згідно п.1.6 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 164 000,00 грн. 
Також, за умовами договору кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1  (п. 2.1 договору). При цьому ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів із внесенням останнього платежу 15.06.2024 року, а також погоджено чисту суму кредиту в розмірі 160 400,00 грн., з яких 140 400,00 грн. - проценти за користування кредитом.
24.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 24/04/24, відповідно до якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитом у сумі 132 038,53 грн., з яких 19 999,99 грн. - основний борг, 112 038,54 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 21.06.2023 року по 24.04.2024 року.
Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, частково сплативши 18.07.2023 року на погашення кредиту суму в розмірі 7560,01 грн., у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно наданих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» розрахунків становить 132 038,53 грн., з яких 19 999,99 грн. - основний борг, 112 038,54 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 21.06.2023 року по 24.04.2024 року.
Вирішуючи спір по суті, суд керується наступними нормами права. 
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Під час судового розгляду з наявних матеріалів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не виконав свої зобов`язання за договором № 3760432 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.06.2023 року.
Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження неукладення ним вказаного договору та виконання ним своїх зобов`язань. 
Так, стороною відповідача не надано суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач не укладав з ТОВ «Лінеура Україна» вказаний вище кредитний договір. Вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
В той же час, на підтвердження укладення кредитного договору ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало копію договору № 3760432 від 21.06.2023 року та додатків до нього, з яких убачається, що вказаний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором В229 від 21.06.2023 року.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), використані неправомірно для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору у передбаченому законом порядку.
Посилаючись формально на недоведеність ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» факту укладення договору, відповідач по суті не заперечував наявності у нього кредитних відносин з ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Перерахування ОСОБА_1 грошових коштів на підставі вказаного договору підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «Універсальні платіжні Рішення» про перерахування коштів на банківську картку № НОМЕР_9 21 .06.2023 року о 08:27:09 в сумі 20 000,00 грн.

На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Ідея Банк» було надано лист № Л-БТ-2026/777 від 09.03.2026 року, в якому підтверджено належність банківської картки № НОМЕР_3   відповідачу ОСОБА_1 та зарахування на вказану платіжну картку 21.06.2023 року о 08.27 год. коштів у сумі 20 000,00 грн.
З урахуванням наведеного суд відхиляє твердження сторони відповідача про відсутність належних доказів про зарахування йому кредитних коштів.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем 18.07.2023 року здійснено часткову оплату в розмірі 7560,01 грн., тобто вчинено конклюдентні дії.
Суд також вважає безпідставними доводи відповідача на недоведеність ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» переходу до нього права вимоги за договором.
На підтвердження вказаних обставин ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» надало копію договору факторингу № 24/04/24 від 24.04.2024 року, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», акту прийому - передачі Реєстру боржників від 24.04.2024 року, та витягу з Реєстру боржників від 24.04.2024 року, з якого вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» права грошової вимоги до відповідача за кредитом складає 132 038,53 грн., з яких 19 999,99 грн. - основний борг, 112 038,54 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 21.06.2023 року по 24.04.2024 року. 
Докази на спростування факту укладення вказаного договору факторингу, а також його оспорення чи визнання недійсним в матеріалах справи відсутні.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за кредитним договором, проте не виконував взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, кошти в повному обсязі не повернув. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано).
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в загальному розмірі 19 999,99 грн. та процентів. 
Вирішуючи питання щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із наступного.
22 листопада 2023 року був прийнято Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» нараховано проценти за користування кредитом з 21.06.2023 року по 24.04.2024 року, а саме з 21.06.2023 року по 21.07.2023 року за ставкою 1,4 % в день, а з 22.07.2023 року по 24.04.2024 року - за ставкою 2 % в день.
22 листопада 2023 року був прийнято Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023).
Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року.
Тобто, з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024 року) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %, з 23.04.2024 року розмір процентної ставки не міг перевищувати 1,5 % в день.
Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів.
Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року включно).
При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Крім того, відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, укладення договору факторингу не тягне за собою заміну сторони кредитодавця у договорі кредиту.
Метою укладення договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення на користь фактора права грошової вимоги до боржника/боржників, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 24.04.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» права грошової вимоги до відповідача за кредитом станом на 24.04.2024 року у сумі 132 038,53 грн., з яких 19 999,99 грн. - основний борг, 112 038,54 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 21.06.2023 року по 24.04.2024 року.

При цьому суд враховує, що відповідачем проценти за користування кредитними коштами за період з 21.06.2023 року по 21.07.2023 року за ставкою 1,4 % в розмірі 7560,00 грн. сплачено 18.07.2023 року і наявна заборгованість по процентам виникла з 19.07.2023 року.
Відтак, з урахуванням вказаних положень чинного законодавства, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» має право на стягнення із ОСОБА_5 процентів за користування кредитом, які нараховані по 25.10.2024 року. За розрахунком суду, з урахуванням положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», їх розмір становить 112 194,39 грн. а саме:
2 % від суми 19 999,99грн. * 279 днів за період з 18.07.2023 року по 22.04.2024 року +
1,5 % від суми 19 999,99 грн. * 2 дні за період з 23.04.2024 року по 24.04.2024 року = 112 194,39 грн. (111 594,42 грн. + 599,97 грн.).
При вирішенні питання про стягнення з відповідача процентів суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що відповідач є військовослужбовцем, а тому є звільненим від сплати процентів.
Так, згідно копії військового квитка серії НОМЕР_4 , а також довідок військової частини НОМЕР_5 та посвідчення УБД серії НОМЕР_6 , відповідач до 11.12.2024 року не служив у ЗСУ, з 11.12.2024 року проходив службу у в/ч НОМЕР_7 , з 24.04.2025 року по даний час перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_5 , має статус учасника бойових дій.
Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (на момент укладення договору між позивачем та відповідачем), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в реакції, чинній на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, «військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави».
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
18 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.
Відповідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2024 р. у справі № 426/4264/19, "у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
З наданих відповідачем доказів вбачається, що на момент укладення кредитного договору, а саме 21.06.2023 року відповідач ще не був військовослужбовцем, до лав ЗСУ вступив лише 11.12.2024 року, тобто більше ніж через півроку після припинення нарахування процентів за кредитним договором, а тому має сплатити проценти, нараховані за період з 19.07.2023 року по 24.04.2024 року.
З урахуванням викладеного, відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей», підстави для нарахування та стягнення з відповідача процентів за договором з 20.02.2022 року - відсутні.
Однак, після здійснення перерахунку судом процентів, які підлягають стягненню з відповідача, суд вважає, що вони є несправедливі у розумінні до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів", та суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг.
Вимога про нарахування та сплату процентів в такому розмірі не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та є явно завищена. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до вимог даного закону несправедливими є, зокрема, нарахування компенсаційних витрат, які понад 50% перевищують суму отриманої споживчої продукції та послуг.
Слід зауважити, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 викладено, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку, щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов, може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Ті самі висновки викладені у постанові Верховного суду України від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23.
Суд вважає, що нараховані проценти позивачем є неспівмірні з тілом кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, та на підставі вище наведеного, суд приходить до висновку, про зменшення суми нарахованих процентів до розміру тіла кредиту - 20 000,00 грн. 
У зв`язку із цим, а також враховуючи сплату відповідачем частини процентів в загальному розмірі 7560,00 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за процентами в розмірі 12 350,00 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення процентів слід відмовити.
Всього з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» підлягає стягненню 32 349,99 грн., з яких: 19 999,99 грн. - сума основного боргу, 12 350,00 грн. - сума заборгованості за процентами. В іншій частині заборгованість стягненню не підлягає.
З урахуванням наведеного суд частково задовольняє позовні вимоги. 
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 349,99 грн., з яких: 19 999,99 грн. - сума основного боргу, 12 350,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Інші доводи сторін на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову повністю чи відмову у повному обсязі не дають.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 593,50 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України).
На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано договір про надання юридичних послуг № 03/07/2023 від 03.07.2023 року,укладений між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та адвокатом Руденком К.В., акт приймання-передачі наданих послуг № 70 від 03.06.2024 року, витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 70 від 03.06.2024 року, платіжну інструкцію № 913 від 06.06.2024 року про сплату за надання юридичних послуг за вказаним актом. Адвокат власні зобов`язання виконав на суму 5000,00 грн.
З огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, а також виходячи із пропорційності до задоволених вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1225,02 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», код ЄДРПОУ 41915308, заборгованість за кредитним договором № 3760432 від 21.06.2023 року в розмірі 32 349,99 грн., з яких: 19 999,99 грн. - сума основного боргу, 12 350,00 грн. - сума заборгованості за процентами, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 593,50 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1225,02 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: