Справа № 202/634/26
Провадження № 2/202/2493/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

05 червня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді Мариніна О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Пєшкічевої А.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , через свого представника – ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ». Наказом ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» №15/ос від 10.10.2025 року ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України, 13.10.2025 року. Під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем йому не виплачувалася заробітна плата у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за період з лютого по жовтень 2025 року. При звільненні роботодавець не провів повний розрахунок з ОСОБА_1 18.12.2025 року ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» добровільно виплачено ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 74 741,77 грн. 19.12.2025 року Індустріальним районним судом м. Дніпра видано судовий наказу справі №202/11899/25 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 74 741,77 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.10.2025 по 04.12.2025 у сумі 11159 грн 20 коп. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 15.01.2026 року судовий наказ, виданий Індустріальним районним судом міста Дніпра 19.12.2025 по справі №202/11899/25, провадження № 2-н/202/1263/2025, на підставі заяви Приватного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати – скасовано. З огляду на те, що відповідачем не було здійснено повний та своєчасний розрахунок з позивачем при звільненні в частині виплати заробітної плати, а остаточну виплату такої заборгованості проведено лише 18.12.2025 року, позивач звертається до суду для виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Представник позивача – ОСОБА_2 , надала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Представник відповідача - ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав.
Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
ОСОБА_1 , перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ». 
Наказом ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» №15/ос від 10.10.2025 року ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України 13.10.2025 року.
Під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем йому не виплачувалася заробітна плата у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за період з лютого по жовтень 2025 року. 
При звільненні роботодавець не провів повний розрахунок з ОСОБА_1 
01 грудня 2025 року на електронну адресу адвоката Ялової Ю.О. від ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» надійшли документи від підприємства, а саме: довідка №1/24-11 від 24.11.2025 року та довідка №1/1-12 від 01.12.2025 року.
Згідно довідки ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» №1/24-11 від 24.11.2025 року вбачається, що під час перебування ОСОБА_1 у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.02.2025 по 13.10.2025 у розмірі 74 741,77 грн. 
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 74 741,77 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.10.2025 по 04.12.2025 у сумі 11159 грн 20 коп.
18.12.2025 року ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» добровільно виплачено ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 74 741,77 грн.
19.12.2025 року Індустріальним районним судом м. Дніпра видано судовий наказ у справі №202/11899/25, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 74 741,77 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.10.2025 по 04.12.2025 у сумі 11159 грн 20 коп.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 15.01.2026 року судовий наказ, виданий Індустріальним районним судом міста Дніпра 19.12.2025 по справі №202/11899/25, провадження № 2-н/202/1263/2025, на підставі заяви Приватного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати – скасовано.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 
Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. 
Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня, вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року по справі №821/1226/16. 
Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 Кодексу законів про працю України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства.
Згідно з наказом ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» №15/ос від 10.10.2025 року ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України, 13.10.2025 року, відтак строк затримки по виплаті заробітної плати суд вважає за необхідне рахувати з 14.10.2025 року, адже відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.
Оскільки відповідач здійснив виплату позивачу грошове забезпечення у розмірі 74 741,77 грн. 18.12.2025 року, то саме вказаний день є днем фактичного розрахунку.
Отже, строк затримки розрахунку розпочався 14.10.2025 року та закінчився 18.12.2025 року, а затримка виплати позивачу заробітної плати при звільнені тривала 2 місяці і 4 дні.
Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 10, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з виписки по рахунку від 22.01.2026 року, відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 18.12.2025 року шляхом виплати заробітної плати у розмірі 74 741,77 грн. Відповідно до довідки ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» №1/1-12 від 01.12.2025, вбачається, що розмір заробітної плати (нарахованого доходу) ОСОБА_1 за останні два робочі місяці, що передували місяцю звільнення, становив: за серпень 2025 року - 6591,03 грн. та за вересень 2025 року - 6500,00 грн.
Таким чином, середньомісячна заробітна плата, за останні два місяці перед звільненням, складає – 6545,5 грн., а середньоденна заробітна плата, за останні два місяці перед звільненням, складає 214грн.60коп. (6591,03+6500,00 = 13091,03/61 робочі дні = 214,60).
З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем, а саме 18.12.2025 року, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 14.10.2025 року по 18.12.2025 року, що становить 66 дні.
Сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статті 117 Кодексу законів про працю України становить 14 163,60 грн. (214,60 грн. х 66 календарних днів) та підлягає стягненню з відповідача. 

Щодо строку звернення до суду.
Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗПП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Як встановлено судом довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.02.2025 по 13.10.2025 у розмірі 74 741,77 грн. ПрАТ «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ» надав представнику позивача 24.11.2025, а позивач звернувся до суду 23.01.2026, отже дотримався визначеного закону строку звернення до суду та не потребує його поновлення.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору та задоволенням позовних вимог судом, суд вважає за потрібне судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.
Окрім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Витрати на правничу допомогу понесені позивачем у сумі 5000 грн. складаються з: усна консультація, аналіз наданих документів (1,0 год.) 500 грн.; складення, відправка адвокатського запиту від 17.11.2025 та отримання відповіді (1,5 год) 1000 грн.; складення заяви про видачу судового наказу (4,0 год.) 3500 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представником відповідача надано: договір про надання правової допомоги №2025-04.18 від 18.04.2025, укладеного з адвокатом (додаток), детальний опис наданих послуг, акт від 04.12.2025 прийому-передачі наданих послуг (додаток), додаткова угода до договору про надання правової допомоги №2025-04.18 від 18.04.2025, квитанція про сплату витрат у сумі 5000 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц роз`яснила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Виходячи зі критеріїв реальності адвокатських витрат, їх дійсності, необхідності та розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, суд вважає обґрунтованими та такими, що в повній мірі відповідають складності справи та виконаній адвокатом роботі, витрати позивача на правову допомогу у розмірі 5000 грн., тому з відповідача на його користь необхідно стягнути також 5000 грн. на відшкодування судових витрат з оплати професійної правничої допомоги.
На підставі ст. 161, 167-168 ПК України та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,- 
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ», юридичні адреса вул. Дніпросталівська, буд. 3, м. Дніпро, 49051, КОД ЄДРПОУ 01128481 на користь ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 14 жовтня 2025 року по 18 грудня 2025 року у сумі 14 163,60 грн. (чотирнадцять тисяч сто шістдесят три гривні) 60 копійок.
Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ», юридичні адреса вул. Дніпросталівська, буд. 3, м. Дніпро, 49051, КОД ЄДРПОУ 01128481 на користь ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень) грн. 00 коп.
Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАВОД ЗАСОБІВ МЕХАНІЗАЦІІ АЕРОПОРТІВ», юридичні адреса вул. Дніпросталівська, буд. 3, м. Дніпро, 49051, КОД ЄДРПОУ 01128481 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн ( Платiжнi реквізити для перерахування судового збору в гривнях Отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Iнд.р/22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155 Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.) Рахунок отримувача UA908999980313101206000004630 Код класифікації доходів бюджету 22030101 Призначення платежу *;101;___(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків – фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ____ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська (назва суду, де розглядається справа).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст судового рішення виготовлено 05 червня 2026 року.

Суддя        О.  В.  Маринін