Справа № 460/1542/19
Провадження №2/944/52/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області: 
в складі головуючого судді Поворозника Д.Б., 
за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 , 
представника відповідача Наконечного І.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Новояворівська державна нотаріальна контора Львівської області, Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кенцало Лідія Василівна, про визнання заповіту недійсним, 

встановив:
26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним заповіт, від 18 липня 2017 року, складений ОСОБА_4 , який був посвідчений Новояворівською державною нотаріальною конторою Львівської області 18 липня 2017 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1108.
На обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 у віці 47 років. Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 . Маючи намір оформити свої спадкові права як спадкоємець першої черги за законом, 24 жовтня 2018 року вона звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. За її заявою нотаріусом було заведено спадкову справу № 32/2018. В цей же день вона від нотаріуса дізналася про те, що її батько ОСОБА_4 склав заповіт в користь ОСОБА_3 , який був посвідчений 18 липня 2017 року Новояворівською державною нотаріальною конторою. Відповідач ОСОБА_3 також звернувся до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за заповітом. Однак вона вважає, що вищезазначений заповіт підлягає визнанню недійсним. Її батько був онкохворий. За період 2012-2017 років неодноразово звертався за медичною допомогою в Новояворівську районну лікарню, в листопаді-грудні 2017 року в Львівський державний онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр. Був обстежений лікарем терапевтом, який встановив йому діагноз: маніакально-депресивний синдром. Неодноразово направлявся на обстеження до лікаря психіатра, невролога. 29.05.2013 року був оглянутий лікарем психіатром, який встановив йому діагноз: Розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження центральної нервової системи + алкоголізація з інтелектуально-амнестичним зниженням з емоційно-вольовими розладами. Було рекомендоване обстеження в умовах КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». З часом стан батька не покращувався, а тільки погіршувався, під час останнього перебування на стаціонарному лікуванні в Новояворівській районній лікарні був виписаний із стаціонару в зв`язку з його неадекватною поведінкою, порушенням режиму лікарні. Вважає, що на момент складання заповіту спадкодавець ОСОБА_4 внаслідок хвороби та розладів психіки не в повній мірі усвідомлював свої дії та не в повній мірі міг керувати ними, а також волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що є підставами для визнання заповіту недійсним. Батько проживав сам в квартирі АДРЕСА_1 . В даній квартирі в зв`язку з несплатою заборгованості з 2016 року відключено газ, електроенергія. Його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , брат ОСОБА_4 в 2016 році вибув у невідомому напрямку і на даний час його місце знаходження невідоме. Єдиним близьким родичем спадкодавця ОСОБА_4 є вона ОСОБА_1 , і їй видається дивним, що ОСОБА_4 складає заповіт не на свою єдину дочку, яка проживає неподалік (через два будинки, а складає заповіт на чужу йому людину ОСОБА_3 , з яким його нічого не пов`язує. Також видається дивним, що ОСОБА_4 взагалі звернувся до нотаріуса по питаннях складання заповіту, при тих обставинах, що ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями, не мав коштів на харчування, на ліки, яких він потребував в зв`язку з хворобою, не мав коштів оплатити комунальні послуги за квартиру. Вважає, що вищезазначені обставини дають підставу вважати, що її батько на момент складення оскаржуваного заповіту діяв під психічним чи фізичним тиском і його рішення скласти заповіт в користь відповідача не було його вільним волевиявленням та самостійним проявом його свідомості. 
Також, разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій, в порядку забезпечення позову просила заборонити приватному нотаріусу Яворівського нотаріального округу Кенцалу Л.В. вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 до вирішення по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.
Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 26 березня 2019 року головуючим суддею визначено Карпин І.М. 
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року забезпечено позов у справі шляхом заборони заборонити приватному нотаріусу Яворівського нотаріального округу Кенцало Л.В. ( АДРЕСА_2 ) вчиняти будь-які дії щодо оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину в спадковій справі за номером у спадковому реєстрі №63197183, заведеній після смерті ОСОБА_4 , до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Ухвалою від 27 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
04.07.2019 представник позивача адвокат Зозуля А.В. подав клопотання про витребування інформації, витребування документів та виклик свідків та призначення експертизи.
04.07.2019 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_7 
26.09.2019 представник відповідача ОСОБА_7 подав відзив на позов, в якому зазначає, що позивач в обґрунтування позову покладається на загальні вимоги при здійсненні правочинів, та одночасно не вказує, що саме було перешкодою у здійсненні волевиявлення покійного ОСОБА_4 , і у чому суть порушення права, чи прав ОСОБА_1 . Покійний спадкодавець, ОСОБА_4 , проживав у АДРЕСА_1 , вів звичний спосіб життя, не обмежений у правоздатності та дієздатності, був одружений, з ОСОБА_8 , з якою розірвав шлюб у відповідності до «Свідоцтва про розірвання шлюбу» 03 листопада 1999 року. Шлюб було вже розірвано, але колишня дружина продовжувала тероризувати сім`ю ОСОБА_9 . Підтвердженням докучливості та складності характеру колишньої дружини та дочки, також є рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2006 року у справі № 2-1704 «Про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав на дочку ОСОБА_10 , яка народилася: ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Після розірвання шлюбу колишня дружина разом з неповнолітньою дочкою почали створювати спадкодавцю проблеми та різні перешкоди, дома та на роботі. Вони били вікна у його квартирі, де проживали батьки пенсіонери. Після ознайомлення з матеріалами справи, та відвідування Яворівського відділення поліції 23.09.2019 року представник відповідача з`ясував, що спадкодавець відбував покарання за несплату аліментів. Яворівський районний суд засудив його до реального строку відбування покарання. ОСОБА_4 , відбував покарання у виправній установі ВУ-112, що знаходиться за адресою: 77512, с. Тростянець, Долинського району Івано-Франківської області, а отже, перебуваючи у в`язниці спадкодавець знаходився під постійним наглядом, і тому не міг бути психічно хворим. Відбувши покарання ОСОБА_4 , прибув у м. Новояворівськ за місцем проживання своєї матері, тоді приписався у квартирі по АДРЕСА_3 , внаслідок його тривалої відсутності здоров`я матері погіршилося, за час перебування сина у виправній установі № 112, її важке психологічне переживання відбилось на фізичному стані пенсіонерки, вона важко захворіла, після чого складає заповіт на свою частку у майні двом синам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_9 . На час перебування сина ОСОБА_13 у виправній установі ОСОБА_6 , залишалась одна, оскільки її другий син вибув у невідомому напрямку, вона жінка пенсійного віку, переживала за сина котрий відбував покарання за несплату аліментів, їй було важко психологічно, та матеріально, крім того помер її чоловік, разом з тим ОСОБА_4 , вийшовши з в`язниці довго не міг знайти роботу. У стані розпачу жінка похилого віку, згадала, що у неї був рідний брат ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , підтвердженням є «Свідоцтво про смерть», а у брата є діти, які зможуть допомогти. Таким чином, ОСОБА_15 почали допомагати діти, та онуки її рідного покійного брата, а не зовсім чужі люди як йдеться у позовних вимогах, брата син сплачував комунальні послуги. Ще за життя ОСОБА_16 давала розпорядження при свідках, щоб її сини склали заповіт на користь братових дітей, оскільки тільки вони її допомагали, і доглядали за нею, а колишня невістка ОСОБА_17 , і внучка покійної ОСОБА_18 , більше десяти років не провідували та не допомагали сім`ї ОСОБА_9 . Колишня жінка та дочка тільки переказували сусідами, що у них інші сім`ї, а ОСОБА_19 після розірвання шлюбу з спадкодавцем встигла вийти декілька разів заміж, і навіть змінити прізвище. Отже, син покійного брата ОСОБА_20 , із своїм сином, відповідачем по справі ОСОБА_3 , допомагали рідній тітці, проживали разом з нею, сплачували рахунки за газ та світло, лікували за життя свою родичку, а коли померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , похоронили її, що підтверджується «Свідоцтвом про смерть» (копію додаю). Після звільнення з виправної установи ОСОБА_4 спочатку був без роботи, почав зловживати алкоголем, дальше після лікування працював у ЖЕКУ м. Новояворівськ, перед влаштуванням на роботу проходив медичну комісію, яка надала йому висновок, який ґрунтувався на тому, що він повністю здоровий, у результаті його було допущено до роботи, про це свідчить і записи у медичній картці поданій позивачкою до суду. Працюючи у ЖЕКу, виникла необхідність роботи на токарному станку, і оскільки спадкодавець пропрацював рік на одному місці, йому було запропоновано пройти черговий медичний огляд, тому що, змінювались умови праці, про що свідчать записи у медичній карті, він таку комісію успішно пройшов, більше того йому було видано медичний сертифікат Серії 10ААЄ № 003000 «Про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів», який дійсний до 11.05.2021 року у котрому зазначено, що « Психіатричні протипоказання до виконання «роботи верстатника корувального верстата не виявлено» (Сертифікат додаю). Про надумані обставини свідчить також і те що у позовній заяві позивачка зазначає про те що, «у квартирі АДРЕСА_1 , за несплату відключено газ та електроенергію, таке твердження не підтверджено доказами, та не відповідає дійсності, оскільки за останні 10 років всі комунальні платежі оплачує сім`я ОСОБА_21 , це можуть підтвердити свідки, сусіди по під`їзду та родичі, і наявність оплачених касових чеків. Відповідач у позовних вимогах стверджує, що ОСОБА_4 , був онкохворим, але таке твердження не підтверджується належними та допустимими доказами по справі, і вже як наслідок він не приймав психотропних препаратів, що також підтверджується «медичною картою Амбулаторного хворого», поданою до справи представником позивачки, і долученою до справи як доказ, з якої не вбачається призначень психотропних ліків. При обстеженні в Львівському державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі у хворого ОСОБА_4 , виявлено: «Синдром округлої тіні нижньої частини частки правої легені, та «Гострий леботромбоз лівої нижньої кінцівки», зазначені два діагнози не відносяться до ракових захворювань при яких є необхідність призначення, чи вживання психотропних препаратів, які пригнічують свідомість, чи можуть впливати на дієздатність, або правоздатність особи. Більше того після завершення обстеження лікар терапевт рекомендував ОСОБА_4 , продовжити лікування тромбофлебіту, а також не курити бо має місце пляма на легені, Згадане обстеження спадкодавець проходив за кошти сім`ї ОСОБА_21 бо своїх грошей у нього не було. З наведених підстав просить в позові відмовити, а також відмовити у призначені судової психіатричної експертизи.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26.09.2019 витребувано в Яворівській центральній районній лікарні (вул. Й.Лозинського, 4, м. Яворів, Львівська область) інформацію про те, чи перебував на обліку в лікаря психіатра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; витребувано в Новояворівській районній лікарні №1 (вул. Т.Шевченка, 18 м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області) інформацію про те, чи перебував на обліку в лікаря психіатра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; витребувано в приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. належним чином завірену копію спадкової справи №32/2018, заведену 24.10.2018; витребувано в Новояворівській державній нотаріальній конторі, належним чином завірену копію заповіту, який склав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який був посвідчений 18.07.2017 Новояворівською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1108, зареєстрований в Спадковому реєстрі за №60951408 та копії документів, які стали підставою для його посвідчення.
24.12.2019 представник відповідача подав клопотання про доручення до матеріалів справи трудової книжки та інформації з МЮУ ДУ «Долинський ВЦ» №118.
26.032020 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17.02.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 листопада 2021 року головуючим суддею визначено Білецьку М.О.
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Білецької М.О. від 04.11.2021 справу прийнято до свого провадження.
21.07.2022 представник відповідача подав клопотання про виклик свідка ОСОБА_20 
14.11.2022 представник позивача адвокат Зозуля А.В. подав клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2022 року головуючим суддею визначено Поворозника Д.Б.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 21.10.2023 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_7 , визнано обов`язковою явку державного нотаріуса Новояворівської державної нотаріальної контори в судове засідання на 19 грудня 2023 року.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи міг ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та/або керувати ними в момент складення заповіту від 18 липня 2017 року, який був посвідчений Новояворівською державною нотаріальною конторою Львівської області 18 липня 2017 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1108? Проведення експертизи доручено експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» (м. Львів, вул. Кульпарківська, 95), провадження у справі зупинено.
21.07.2025 до суду з Львівської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» надійшли матеріали справи № 460/1542/19 та висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи №1210 від 29.08.205 відносно ОСОБА_4 .
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30.07.2025 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.
22.10.2025 представник позивача адвокат Зозуля А.В. подав клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28.01.2026 в задоволенні клопотання представника позивача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. 
Також ОСОБА_1 на підставі ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України за її клопотанням була допитана як свідок про відомі їй обставини, що мають значення для справи. 
Крім обставин, які наведені в позовній заяві, додатково та відповідаючи на запитання суду і учасників справи, надала такі показання. Вона успадкувала частку в квартирі після смерті батькового брата ОСОБА_22 . Вона не допомагала батькові, дядькові і їх батькам, оскільки вони не просили про це, жодного разу не звертались до неї за допомогою. Коли вона потребувала допомоги, зокрема, під час навчання, вони відмовили. ОСОБА_23 нічим не допомагала їй, вона теж не допомагала бабі, оскільки та не шукала контактів та була агресивною людиною. Вона одного разу приходила до батька у 2017 році, хотіла з`ясувати, де пропав дядько ОСОБА_22 , коли прийшла, він був з іншим чоловіком в квартирі, обоє були в стані алкогольного сп`яніння. Майна батька і його батьків вона не нищила, вікон в їх квартирі не розбивала. Їй не було відомо, що батько хворів, лише знала, що він зловживає алкоголем. Вона не знала, що батько і дядько брали кредити, дізналась пізніше в банку. Під час розгляду справи про стягнення аліментів, батько казав, що не буде платити їй аліментів, що повіситься. Вона як співвласниця квартири знала, що батькові відключали газопостачання за борги. 
В судовому засіданні представник позивача адвокат Зозуля А.В. позовні вимоги своєї довірительки підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. 
Додатково зазначив, що те, що ОСОБА_4 на момент складення оспорюваного заповіту від 18 липня 2017 року був нездатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, крім наявної в матеріалах справи його медичної документації, підтверджується також показаннями допитаних судом свідків. Висновок посмертно судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 , на його думку, є неповним та необґрунтованим, оскільки, як зазначено в самому висновку, він був складений без оцінки показань свідків, допитаних судом, в зв`язку з чим він просив призначити повторну експертизу, однак суд відмовив у задоволенні його клопотання. 
Представник відповідача адвокат Наконечний І.В. в судовому засіданні позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні, надав пояснення, аналогічні наведеним у відзиві. 
Додатково зазначив, що ОСОБА_4 на момент складення оспорюваного заповіту від 18 липня 2017 року був здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується показаннями допитаних судом свідків та висновком експерта. Також сама позивач підтвердила, що за життя не надавала жодної допомоги своєму батькові ОСОБА_4 . А всі витрати на утримання ОСОБА_4 , зокрема, на придбання ліків, одягу, харчів, оплату комунальних послуг, протягом багатьох років ніс відповідач у справі ОСОБА_3 та його сім`я. Відповідач фактично проживав разом із ОСОБА_4 . 
Представник третьої особи Новояворівської державної нотаріальної контори Львівської області Коцюмбас С.Й. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, підтримав подані ним письмові пояснення. Додатково зазначив, що оспорюваний заповіт ОСОБА_4 був посвідчений ним як нотаріусом належним чим, з дотриманням вимог законодавства. Перед посвідченням заповіту він встановив особу заповідача за його паспортом, перевірив його дієздатність, роз`яснив відповідні норми законодавства щодо складення заповіту, з`ясував, чи розуміє він значення і наслідки своїх дій. Копія паспорта ОСОБА_4 є в матеріалах нотаріальної справи, він перевірив дійсність паспорта. У нього не було підстав не посвідчувати заповіт ОСОБА_4 детально не пам`ятає обставин посвідчення заповіту, але впевнений, що належно виконав свої обов`язки та виключає існування будь-яких обставин, які б викликали у нього сумніви щодо того, що заповідач розумів значення своїх дій. Не знає, хто оплачував послуги за вчинення нотаріальних дій. Текст заповіту був складений ним за допомогою технічних засобів, прочитаний вголос, ОСОБА_4 особисто підписав заповіт. Також ОСОБА_4 надав йому письмову заяву, в якій висловив свою волю щодо розпоряджання своїм майном, дана заява є в матеріалах нотаріальної справи. 
Третя особа приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Кенцало Л.В. в судове засідання не прибула, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 надала такі показання. 
Вона знала ОСОБА_4 з 1974 року, коли переїхала з Харківської області та отримала нову квартиру в м. Новояворівську. З його мамою ОСОБА_25 вони мали поруч сараї, пасли кіз по черзі. ОСОБА_13 і його мама працювали в ЖЕКу, звідки вона його знала, він працював там близько 2 років. ОСОБА_13 поводив себе неадекватно: був імпульсивним, кричав, часто конфліктував з іншими, погрожував, вигадував щось, наприклад, одного разу казав, що маму збив поїзд, хоча такого не було, в нього були провали в пам`яті, зловживав спиртним, часто бачила його п`яним. Були випадки, коли вони їздили на заробітки, він брав землю з цвинтаря і в поїзді сипав іншим пасажирам. Неадекватна поведінка переважно була, коли він перебував в стані алкогольного сп`яніння, коли був тверезим – рідше. Вона неодноразово просила його не вживати алкоголю, але він казав, що йому байдуже, бо і так залишилося жити недовго, часто повторював це. Зі слів його мами знає, що ОСОБА_13 її часто бив, вимагав гроші, а також бив брата. Після смерті мами ОСОБА_13 постійно зловживав спиртними напоями. Не знає, хто хороним ОСОБА_26 . Їй не відомо, чи дочка допомагала ОСОБА_13 . Не бачила, хто хоронив ОСОБА_13 , сусіди казали, що племінник. Вона декілька разів бачила цього племінника, але не знайома з ним. ОСОБА_27 говорила їй, що хоче заповісти квартиру племіннику, чинам ні, бо боялася, що вони її проп`ють, або банк забере за борги. Також ОСОБА_13 казав їй після смерті мами, що вона казала йому, що хоче заповісти квартиру племіннику. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 надала такі показання. 
ОСОБА_4 вона знала, оскільки працювала понад 20 років двірником в ЖЕКу, який обслуговував його будинок, бачила його по кілька разів на день. ОСОБА_13 працював в ЖЕКу різноробочим 2-3 місяці, був звільнений через постійні порушення трудової дисципліни. Зловживав спиртними напоями, часто бачила його п`яним. На її думку, ОСОБА_13 поводив себе неадекватно, зокрема, вітався кожного разу при зустрічі, хоч перед тим вони вже бачились. Також вона думає, що у ОСОБА_13 були психічні відхилення: зі слів його мами знає, що він часто бив її і брата, чіплявся до сусідів, вживав багато нецензурних слів безпричинно, кричав до перехожих. ОСОБА_13 помер у своїй квартирі, двері були зачинені з середини, двері відчиняв начальник ЖЕКу, який заліз через вікно, в присутності працівників поліції та лікарів, родичів і сусідів не було, тіло з квартири винесли чоловіки, не пам`ятає хто саме, поклали в поліетиленовий пакет. Не знає хто забрав тіло з моргу та хто і за які кошти хоронив ОСОБА_13 . ОСОБА_29 вона не знає, ніколи не бачила його, ОСОБА_13 і його мама їй про таку особу не говорили. Вона не знає за які кошти жив ОСОБА_13 , а також чи допомагала йому дочка і чи він звертався до неї за допомогою. Про заповіт ОСОБА_13 їй нічого не казав. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала такі показання. 
Вона є мамою позивачки ОСОБА_1 та колишньою дружиною ОСОБА_4 . Вони перебували у шлюбі з 1992 до 1999 року, але проживали разом лише 3 роки, більше часу вона проживала у своєї мами, оскільки з чоловіком були постійні сварки, конфлікти. Позов про розірвання шлюбу подав чоловік. ОСОБА_13 мав психічні розлади весь час, коли вона його знала. Постійно поводив себе неадекватно, наприклад, фарбував собі волосся, нищив майно, викопував квіти в саду, вигадував, що в нього вкрали обручку, крав чужі речі, знущався нд тваринами, мстився за всі образи, були спроби суїциду. Зокрема, в Миколаївській області біг топитись до лиману, в Полтавській хотів повіситись. Мав провали в пам`яті. ОСОБА_30 на її сараї, різав собі пальці, ставив мітки кров`ю. одного разу, у 1993 році, коли вони були на заробітках на зборі винограду в Миколаївській області, він в стані алкогольного сп`яніння сильно побив її, стрибав на голову, коли вона лежала, понищив речі і майно в готелі. Зі слів сусідів знає, що з в нього з дитинства були вади розвитку. Також знає, що він часто бив свою маму, виганяв її з дому. Коли вона подала позов про стягнення з нього аліментів, в суді теж поводив себе неадекватно, кричав, що повіситься, якщо рішення буде не на його користь, погрожував її вбити, якщо вона не відмовиться від позову. В поліцію щодо його протиправних дій вона зверталась у 2004 чи 2005 році, не пам`ятає точно коли. Одного разу розповідав їй, що під час служби в армії його часто били інші військовослужбовці. За час, коли вони жили разом і перебували у шлюбі, вона не бачила, чи ОСОБА_13 звертався до психіатра, проходив лікування. Через 3 роки після розлучення з ОСОБА_4 вона вийшла заміж за іншого чоловіка, ОСОБА_13 його постійно ображав, чіплявся, провокував, вони бились. До неї ОСОБА_13 не звертався за матеріальною допомогою, не знає, чи звертався до дочки. Квартира по АДРЕСА_4 належала ОСОБА_4 та його сім`ї – батькам і брату ОСОБА_22 . ОСОБА_29 вона не знає. Зі слів сусідів знає, що він не доглядав ОСОБА_13 , лише приносив йому спиртні напої. ОСОБА_13 жив за мамину пенсію. Коли вона померла – за тимчасові підробітки. Мав борги за комунальні послуги, за що відповідні служби відключали їх. ОСОБА_31 займались сусіди, збирали гроші в двох будинках, це їй розповідав хтось із сусідів. ОСОБА_32 не займався його похороном, не доглядає могилу, могилу, могили ОСОБА_13 і його батьків доглядає вона з дочкою. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 надав такі показання. 
У 2005-2017 роках він працював дільничним інспектором (офіцером) поліції (раніше міліції) Яворівського райвідділу, його дільниця була в АДРЕСА_5 . Про сім`ю ОСОБА_9 знає з 2009 чи 2010 року, знає, що вони проживали на АДРЕСА_3 , два брати – ОСОБА_22 і ОСОБА_13 та їх батьки, ОСОБА_13 раніше був засуджений за несплату аліментів. Сім`я була неблагополучна, брати зловживали алкоголем, часто були повідомлення від сусідів, виїзди поліції на місце. ОСОБА_22 пропав у 2017 році, перебував у заявником був ОСОБА_13 , батьки на той час вже померли. ОСОБА_13 помер у 2018 році, працівники ОСОБА_34 зателефонували в поліцію, що звернулись сусіди, про те, що не бачили ОСОБА_13 вже близько тижня і з квартири чутно трупний запах. Двері квартири відчинив родич, який його доглядав, залізши через балкон. У 2009 чи 2010 році ОСОБА_13 казав йому, що колишня дружина розбила вікна в його квартирі, письмового звернення від мами як власника не було. Йому відомо, що ОСОБА_13 хворів на туберкульоз чи іншу хворобу легенів, про онкологічне захворювання не чув. ОСОБА_13 підробляв в ОСОБА_34 . ОСОБА_35 , що дочка і колишня дружина йому не допомагають, відносно дочки його позбавили батьківських прав, з колишньою дружиною стосунків не підтримує, не казав, чи звертався до них за допомогою. ОСОБА_35 , що допомагає йому родич, звати його ОСОБА_36 чи ОСОБА_37 , який оплачує комунальні послуги, приносить продукти, але його він ніколи не бачив. ОСОБА_13 зловживав алкоголем, він не раз особисто прибував на місце за зверненнями сусідів, робив йому зауваження. ОСОБА_13 бачив в середньому раз на 1-2 місяці. Він не бачив ознак психічних розладів у ОСОБА_13 , той спілкувався з ним адекватно. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 надала такі показання. 
Вона була сусідкою ОСОБА_4 з 1979 року і до його смерті, перебувала з ним в хороших стосунках, він був адекватною людиною, сім`я хороша. Знає, що ОСОБА_4 служив 2 роки в армії, пізніше одружився, кілька років жив з дружиною у її батьків. Знає, що дружин з батьками вигнали його, про це він їй розповідав. Його дружина з мамою неодноразово приходили до нього, щоб він повернувся, він не відчиняв дверей і не пускав їх до квартири, вони 2 чи 3 рази розбивали вікна в його квартирі. Позивача ОСОБА_1 вона не знає, побачила її лише в судовому засіданні. Вона з ОСОБА_39 та його батьком ОСОБА_40 , вони є племінником та двоюрідним братом ОСОБА_4 . Знає, що вони допомагали матері ОСОБА_13 , а після її смерті і йому, зокрема, привозили продукти, ліки, оплачували комунальні послуги, лікування, возили їх в лікарню. Знає, що ОСОБА_41 2-3 рази на місяць приїжджав до ОСОБА_13 , привозив йому продукти, також знає, що ОСОБА_13 інколи їздив до них в гості. Вона неодноразово бачила як ОСОБА_36 привозив йому продукти в сумках, ОСОБА_13 теж часто їй це казав. Також ОСОБА_13 казав їй, що ОСОБА_36 допомагав йому оплачувати комунальні послуги, коли він жив сам. Зі слів ОСОБА_13 вона також знає, що десь за пів року до своєї смерті він звертався до дочки за допомогою, але вона відмовила. Незадовго до смерті ОСОБА_13 казав їй, що заповів квартиру ОСОБА_42 , оскільки той доглядає за ним. ОСОБА_4 мав фізичні захворювання, але його психічний стан був нормальним, до самої смерті поводив себе адекватно, вона не бачила випадків психічних зривів у нього, проявів агресії чи конфліктів з іншими людьми. В сім`ї ОСОБА_9 всі працювали, також мали сарай, утримували кіз. ОСОБА_13 офіційно працював небагато часу, деякий час в ЖЕКу і у відділі озеленення в міській раді, не пам`ятає в які періоди і скільки часу, але постійно мав підробітки. Вживав спиртне, не може сказати як часто, бачила кілька разів його п`яним, але, на її думку, не він зловживав спиртним. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 надав такі показання. 
Він є батьком відповідача та двоюрідним братом ОСОБА_4 . Позивача ОСОБА_1 до початку розгляду даної справи не знав. У 2012-2016 роках він із сином проживали в м. Новояворівську в квартирі сім`ї ОСОБА_9 , коли працювали в Яворівському районі. Коли проживали там, оплачували частину комунальних послуг, допомагали грошима, купували продукти. Коли ОСОБА_4 відбував кримінальне покарання вони з сином допомагали йому матеріально в місці відбування покарання. У 2017 році вони з сином організували і оплати лікування ОСОБА_4 . Також вони організовували і оплачували похорони ОСОБА_13 і його батьків. Позивачки на похоронах ОСОБА_13 не було. Коли ОСОБА_13 помер, сусіди зателефонували до них і сказали, що його квартира кілька днів закрита і його не бачили. Після смерті мами ОСОБА_13 казав йому, що хоче помиритися з дочкою, він підтримав його, казав піти до неї. Після цього ОСОБА_13 розповідав йому, що кілька разів ходив до дочки, але вона не хотіла з ним спілкуватися. Зі сіл ОСОБА_13 він знає, що позивачка не спілкувалася з ним, не надавала йому жодної допомоги. Вони з сином повністю оплачували всі комунальні послуги в квартирі ОСОБА_4 , в нього є всі квитанції, припинили оплачувати після смерті ОСОБА_13 , коли сусіди сказали, що на квартиру претендує його донька. Продукти вони привозили приблизно раз на тиждень, грошей не залишали. ОСОБА_13 вживав алкогольні напої, але спиртним не зловживав. Після вживання алкоголю поводив себе адекватно. Він ніколи не бачив у ОСОБА_13 проявів розладів психіки, розумової відсталості, проявів агресії. Йому не відомо про конфлікти ОСОБА_13 з його мамою. У ОСОБА_13 було захворювання легень, також мав травму ноги, вони з сином возили його на обстеження, організовували лікування, купували ліки. Пізніше у нього виявили онкологічне захворювання. У 2017 році ОСОБА_13 проходив обстеження у психіатра. Його син ОСОБА_41 возив ОСОБА_4 до нотаріуса, коли він складав заповіт, послуги нотаріуса також оплачував він. Незадовго до смерті ОСОБА_13 казав йому, що мама також хотіла заповісти квартиру саме ОСОБА_43 . 
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, показання свідків, оцінивши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 
Як встановив суд, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 2018 року. 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 32/2108, заведеної приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. 
Із заявами про прийняття спадщини до спадкового майна ОСОБА_44 до нотаріальної контори звернулися його дочка ОСОБА_1 та племінник ОСОБА_3 .
Також суд встановив, що 18 липня 2017 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно заповів племіннику ОСОБА_3 . Даний заповіт був підписаний ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори Львівської області Коцюмбасом С.Й. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1108. 
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з нормами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним. 
Водночас, суд зазначає, що згідно з нормами ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість. Серед іншого, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Отже, відповідно до змісту наведених вище норм процесуального права саме принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони та одночасно не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, щоб задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Також суд наголошує, що відповідні обставини, на які посилаються та які стверджують сторони, можуть і повинні бути доведені лише належними, допустимими, достовірними доказами, які у своїй сукупності є достатніми для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
Згідно ст. 1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. 
Тобто за своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. 
Відповідно, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 Цивільного кодексу України. 
Так, згідно з цією статтею підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Статтею 1257 Цивільного кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті – за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 
Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України. 
Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. 
Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 397/1396/19. 
Отже, зважаючи на наведені вище норми законодавства та правову позицію Верховного Суду, суд зазначає, що при вирішення питання про дійсність чи недійсність заповіту необхідно встановити та дослідити три обов`язкових обставини: 1) форма заповіту; 2) його посвідчення; 3) волевиявлення заповідача. 
Як описано вище, 18 липня 2017 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно заповів племіннику ОСОБА_3 . Даний заповіт був підписаний ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори Львівської області Коцюмбасом С.Й. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1108. 
Щодо форми заповіту та його посвідчення суд зазначає, таке. 
Відповідно до вимог ч. ч. 1 – 3 ст. 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. 
Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. 
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. 
Згідно з п. п. 1.3, 1.4, 1.6 – 1.9 розділу ІІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі – Порядок № 3306/5), у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. 
Заповіт особисто підписує заповідач. 
Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. 
Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. 
Як встановив суд із змісту цього заповіту та матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення, наданих завідувачем Новояворівської державної нотаріальної контори Львівської області ОСОБА_45 , заповіт був складений нотаріусом в присутності ОСОБА_4 з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, на відповідному бланку, прочитаний вголос перед його підписанням, про що є відповідна відмітка, власноручно підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій. 
Також в матеріалах нотаріальної справи є письмова заява ОСОБА_4 від 18 липня 2018 року, в якій він просить нотаріуса укласти заповіт щодо всього майна на користь племінника ОСОБА_3 . 
Наведене підтвердив в судовому засіданні також і нотаріус ОСОБА_46 наявною в матеріалах. 
Враховуючи вимоги наведених вище актів законодавства, які регулюють порядок складання та форму заповіту, суд вважає, що при складенні оспорюваного заповіту було повністю дотримано цих вимог, а саме: заповіт складено у письмовій формі; в ньому зазначено місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача; на прохання заповідача заповіт було записано з її слів особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії (нотаріусом) на бланку, створеному за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; заповіт перед підписанням був прочитаний вголос заповідачу; заповіт підписаний заповідачем та засвідчений нотаріусом. 
Щодо волевиявлення заповідача ОСОБА_4 , суд зазначає таке. 
Як зазначено вище, підставами недійсності оспорюваного заповіту позивач ОСОБА_1 вважає те, що на момент складання заповіту ОСОБА_4 внаслідок хвороби та розладів психіки не в повній мірі усвідомлював свої дії та не в повній мірі міг керувати ними, а також на момент складення заповіту діяв під психічним чи фізичним тиском відповідача ОСОБА_3 і рішення скласти заповіт на користь відповідача не було його вільним волевиявленням та самостійним проявом його свідомості. 
Суд досліди в медичну документацію ОСОБА_4 , яка була витребувана в закладів охорони здоров`я. 
Так. відповідно до медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , вбачається, що при огляді терапевтом 10.02.2012 вказано таке: скарги на загальну слабість, премор кінцівок, гостру біль, погану пам`ять, подразливість, погані сон і апетит. Хворий скандалить, матюкається. Описаний соматичний стан: Сортони ритмічні, акц ІІ тону на аорті, АТ 150/95 мм.рт.ст. Діагноз: астено-депресивний синдром, маніакально-депресивний синдром, хронічний гастрит. 25.05.2013 також встановлений діагноз: Астено-невротичний синдром. Рекомендовано консультація психоневролога. 29.05.2013 оглянутий психіатром, за результатами огляду вказано таке: скарги на збудливість, дратівливість, конфліктність, поганий сон, знижену пам`ять. Із анамнезу: спадковість не обтяжена. Освіта середня. Не працює. Був умовно засуджений. Зловживає спиртними напоями. Розлучений, з сім`єю не проживає. Легко збуджується, дратується, конфліктує з родичами, не має відчуття дистанції. Психіка: контакту доступний формально. Орієнтований. На питання відповідає однослівно, не стриманий, конфліктний. ППС не виявлено. Озлоблений. Пам`ять та інтелект знижені. Емоційно лабільний. Критика до свого стану порушена. Діагноз: Розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС+ алкоголізм з інтелектуально-мнестичним зниженням, емоційно-вольовими розладами. Рекомендовано обстеження в умовах КЗ ЛОКПЛ. 02.09.2015 був оглянутий терапевтом, зазначено таке: скарги на загальну слабість, головну біль, поганий сон і апетит. Обстежено: АТ 150/90 мм.рт.ст., живіт при пальпації чутливий в правому подразливість, погану пам`ять, підребер`ї. Печінка збільшена на 1.5-2.5 см. Діагноз: хронічний гепатит, токсико-аліментарної етіології. Було рекомендовано консультацію психіатра. 08.06.2016 хворий прийшов на прийом збуджений, кричить на всіх, матюкається. З рота відчутний запах алкоголю. Хворий оглянути не дався. В грудні 2017 року оглядався лікарем. Діагноз: Г. тромбофлебіт лівої нижньої кінцівки. Бронхіт курильщика. 
Згідно із випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 11861 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , перебував на лікуванні у хірургічному відділенні Новояворівської районної лікарні з приводу хвороби правої легені. Під час перебуванні на лікуванні був консультований хірургом Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру та діагностовано синдром округлої тіні нижньої частки правої легені. Виписаний з лікарні за порушення режиму.
Відповідно до довідки, виданої Яворівською районною поліклінікою КЯРР «Яворівська центральна районна лікарня», ОСОБА_4 , 1971 року народження, звертався за допомогою до психіатра 29.05.2013. Діагноз: Розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження центральної негрової системи + алкоголізація з інтелектуально-мнестичним зниженням, емоційно-вольовими розладами. Зазначено, що рекомендовано обстеження в умовах КЗ ЛОКПЛ. 
Також згідно з відповіддю ДУ «Долинський виправний Центр (№ 118)» від 03.10.2019 № 118/1-K-241, підтверджено відбування ОСОБА_4 покарання в даній установі з 15.04.2010 до 08.10.2010. 
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 1210 від 26.08.2024, проведеної експертами Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», на момент складання заповіту 18 липня 2018 року, який посвідчений Новояворівською державною нотаріальною конторою Львівської області 18 липня та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1108, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , стійким хронічним психічним розладом не страждав, виявляв розлади особистості та поведінки з психоорганічним синдром, деградацією особистості, асоційованого 3 психічним поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, який не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
Суд зазначає, що для визнання судом оспорюваного правочину (в даному випадку – заповіту) недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 та в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22). 
Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20). 
З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 Цивільного кодексу України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 161/17119/16-ц та постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2021 року в справі № 307/3040/19). 
Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанову Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12). 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц вказано, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України). 
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 19 березня 2025 року у справі № 607/10326/22). 
Також в справі про оспорювання правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивач має довести не тільки стан фізичної особи в момент вчинення правочину (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), але й те що під впливом такого стану фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19).
Однак жодних належних, допустимих достовірних та достатніх доказів того, що ОСОБА_4 на час укладення оспорюваного правочину (заповіту), а саме 18 липня 2018 року, мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивач ОСОБА_1 суду не надалла, що є його процесуальним обов`язком згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України. 
Наведені обставини, крім змісту самого заповіту, також підтверджуються описаними вище поясненнями представника Новояворівської державної нотаріальної контори Львівської області, а саме нотаріуса Коцюмбаса С.Й., який посвідчував оспорюваний заповіт. ОСОБА_47 , зокрема, ствердив, перед посвідченням заповіту він встановив особу заповідача за його паспортом, перевірив його дієздатність, роз`яснив відповідні норми законодавства щодо складення заповіту, з`ясував, чи розуміє він значення і наслідки своїх дій, а також виключає існування будь-яких обставин, які б викликали у нього сумніви щодо того, що заповідач розумів значення своїх дій. Крім того, ОСОБА_4 надав йому письмову заяву, в якій висловив свою волю щодо розпоряджання своїм майном, дана заява є в матеріалах нотаріальної справи. 
Описаними вище поясненнями учасників справи, показаннями свідків та дослідженою судом медичною документацією ОСОБА_4 , а також зазначеним вище висновком експертизи достовірно встановлено, що хоч ОСОБА_4 за життя зловживав алкоголем, внаслідок чого в нього були певні розлади особистості та поведінки, однак у висновку судово-психіатричної експертизи експерти зробили чіткий і однозначний висновок про те, що розлади особистості та поведінки з психоорганічним синдромом, деградацією особистості, асоційованою з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, не позбавляли ОСОБА_4 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також, що на момент складення оспорюваного заповіту від 18 липня 2017 року він стійким хронічним психічним розладом не страждав. 
На переконання суду, даний висновок є достатньо обґрунтованим, узгоджується з іншими письмовими доказами, показаннями допитаних свідків, а також встановлює психічний стан заповідача та його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними саме на момент вчинення заповіту. 
Зі свого боку, позивач та її представник не надали суду жодних доказів щодо недостовірності, неповноти чи необґрунтованості зазначеного висновку експертизи чи доказів, які б спростовували описані висновки експертів. 
Щодо посилання сторони позивача на те, що у висновку експертизи вказано, що експерти не оцінювали показань свідків, суд зазначає таке. 
Представник позивача звертався з клопотанням про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, посилаючись на те, що на титульній сторінці Висновку судово-психіатричного експерта № 1210, вказано прізвище, ім`я, по батькові особи, стосовно якої проводиться експертиза, як ОСОБА_4 , а має бути ОСОБА_4 . В пункті 18 (опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані при проведенні експертизи) вказано: На експертизу надані цивільна справа № 459/312723, копія Ухвали суду про призначення судово-психіатричної експертизи; медична карта ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , оглянуто підекспертного ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який доставлений на експертизу ОСОБА_50 . Однак дані документи та дані особи не мають жодного відношення до справи № 460/1542/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В пункті 21 Відомості, отримані при дослідженні поданих на експертизу об?єктів, що стосується психічного стану особи (останній абзац), вказано, що «Надані диски із судовими засіданнями не відкривались, а томі покази свідків прослухати не вдалось. 
Однак ухвалою суду від 28.01.2026 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено, оскільки, стороною позивача не наведено достатньо підстав вважати, що висновок експерта є неповним чи незрозумілим, або таким, що викликає сумніви в його правильності. 
Суд наголошує, що висновок експертизи в частині встановлення психічного стану ОСОБА_4 та його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними саме на момент вчинення заповіту, є чітким та не дає підстав для неоднозначного трактування. 
При цьому, слід зазначити, що експерти дослідили всю медичну документацію, яка була надана їм, матеріали справи і не звертались до суду з клопотанням про надання додаткових матеріалів чи відомостей для дослідження, в тому числі показань свідків. 
Також позивач та її представник не звертались до суду з клопотанням про виклик експертів, які проводили дану експертизу, для надання роз`яснень висновку (у випадку, якщо висновок для них є незрозумілим). 
Крім того, суд зазначає, що як вказано в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 19 березня 2025 року у справі № 607/10326/22, що хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. 
Однак жоден із допитаних судом свідків, в тому за клопотанням позивачки, показання яких описано вище, а також сама ОСОБА_1 , не навели відомостей, які б безумовно чи із значною долею вірогідності давали б суду підстави для висновку про те, що ОСОБА_4 страждав стійким хронічним психічним розладом та не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, зокрема, що на момент складення оспорюваного заповіту від 18 липня 2017 року, а лише вказували про зловживання ним алкоголем та прояви дивної, на їх думку, поведінки. 
Щодо показань окремих свідків слід зазначити таке. 
Позивач ОСОБА_1 зазначала, що з батьком ОСОБА_4 вона не спілкувалась і не підтримувала стосунків протягом тривалого часу. 
А тому її пояснення та показання як свідка, а також показання свідка ОСОБА_8 (мама позивачки та колишня дружина ОСОБА_4 ) суд вважає неналежними і недостовірними доказами, оскільки вони розповідали про окремі дії та поведінку ОСОБА_4 за періоди, які були задовго (понад 10-15 років) до дня складення ним оспорюваного заповіту, при цьому, тривалий час не спілкуючись і не контактуючи з ним, в тому числі в час перед складанням заповіту. 
Свідки ОСОБА_24 і ОСОБА_28 вказували, що ОСОБА_4 поводив себе неадекватно (був імпульсивним, кричав, часто конфліктував з іншими, погрожував, вигадував щось, зловживав спиртним, вітався кожного разу при зустрічі, хоч перед тим вони вже бачились, чіплявся до сусідів, вживав багато нецензурних слів безпричинно, кричав до перехожих). 
Однак дані свідки не навели жодних обставин, на підставі яких суд міг би зробити обґрунтований висновок про те, що ОСОБА_4 мав саме психічні розлади чи перебував в іншому хворобливому стані, через що був нездатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в тому числі на момент складення заповіту. А наведені вказаними свідками випадки поведінки ОСОБА_4 , яка на їх думку є неадекватною, цілком пояснюються розладами особистості та поведінки, деградацією особистості та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю. 
В той же час свідки ОСОБА_33 , який є працівником правоохоронного органу, вказав, що він не бачив ознак психічних розладів у ОСОБА_4 , той спілкувався з ним адекватно. 
Аналогічно, свідки ОСОБА_38 і ОСОБА_20 вказали, що психічний стан ОСОБА_4 був нормальним, він поводив себе адекватно, свідки не бачили випадків розладів психіки, розумової відсталості, психічних зривів у нього, проявів агресії. 
Також суд враховує, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , у 1986-1989 роках навчався в СПТУ-65, де отримав диплом за спеціальністю слюсар по ремонту автомобілів, проходив військову службу у 1989-1991 роках Працював слюсарем-сантехнік дробильщиком, черговим слюсарем, підсобним робітником, покрівельником, дорожнім робітником на різних підприємствах, отримував допомогу по безробіттю. З 17.05.2016 до 30.05.2016 працював у ТзОВ «Єврошток» верстатником корувального верстата, звільнився за власний бажанням. Останній запис про роботу: працював з 04.11.2016 до 10.05.2017 дорожнім робітником у КП «Новояворівськжитло», звільнений згодою сторін.
Також відповідно до Сертифікату серії 10ААС № 003000 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів (форма 122-2/о), виданого Новояворівською районною лікарнею, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , пройшов огляд 11.05.2016 та до виконання роботи верстальника корувального верстату, психіатричних протипоказів до провадження не виявлено. Сертифікат був дійсний до 11.05.2021. 
Описані письмові докази також додатково спростовують твердження сторони позивача про те, що ОСОБА_4 мав психічні розлади чи перебував в іншому хворобливому стані, через що був нездатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
Крім того, стверджуючи, що волевиявлення її покійного батька ОСОБА_4 при складенні оспорюваного заповіту не було вільним і не відповідало його дійсній волі, ОСОБА_1 зазначає, що на той час він перебував під впливом (тиском) з боку відповідача ОСОБА_3 та членів його сім`ї. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/49151/19 вказано, що, пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач має довести, а суд установити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача.
Також згідно з положеннями ст. 1257 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Тлумачення цієї норми свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. 
Воля – це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). 
Волевиявлення – це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним кодексом України. 
Однак позивачка не навела суду жодних обґрунтованих доводів та не надала доказів, які б підтверджували, що складення ОСОБА_4 оспорюваного заповіту не відповідало його дійсній волі та волевиявленню, внаслідок того, що хтось в цей момент чи в інший час впливав на його волевиявлення, в тому числі відповідач у справі ОСОБА_3 чи його батько ОСОБА_20 , в який спосіб відбувався такий вплив чи тиск тощо. 
Також слід зазначити, що як вказала сама ОСОБА_1 в суді, вона тривалий час не підтримувала контактів з батьком, не допомагала йому. Крім того, ОСОБА_4 був позбавлений батьківських прав щодо ОСОБА_1 рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2006 року у справі № 2-1704/2006 рік. 
Водночас, з доводів відповідача та описаних вище показань свідків встановлено, що саме відповідач ОСОБА_3 тривалий час допомагав ОСОБА_4 , а саме регулярно приїжджав до нього, купував продукти харчування, оплачував комунальні послуги, надавав іншу матеріальну допомогу. 
Тому суд оцінює критично і відхиляє доводи позивачки про те, що оскільки єдиним близьким родичем спадкодавця ОСОБА_4 була вона, в зв`язку з чим їй видається дивним, що ОСОБА_4 склав заповіт не на неї як свою єдину дочку, яка проживає неподалік (через два будинки), а на чужу йому людину ОСОБА_3 , з яким його нічого не пов`язує. 
Крім того, суд враховує, що, як описано вище, перед складенням та посвідченням заповіту ОСОБА_4 надав нотаріусу Коцюмбасу С.Й. письмову заяву, в якій висловив свою волю щодо розпоряджання своїм майном (хотів заповісти його ОСОБА_3 ), а також, як пояснив нотаріус ОСОБА_47 , який посвідчував оспорюваний заповіт, перед посвідченням заповіту він перевірив дієздатність ОСОБА_4 , роз`яснив відповідні норми законодавства щодо складення заповіту, з`ясував, чи розуміє він значення і наслідки своїх дій, а також за результатами спілкування із заповідачем він виключив існування будь-яких обставин, які б викликали у нього сумніви щодо того, що останній розумів значення своїх дій. 
Враховуючи наведені вище обставини справи, встановлені в ході судового розгляду, пояснення учасників справи та показання свідків, досліджені письмові докази, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, наведену судову практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. 
Також оскільки суд ухвали в рішення про відмову у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України всі понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати слід залишити за нею. 
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, 

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 01 червня 2026 року.
Повне найменування учасників справи: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ; 
відповідач – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Нове Село; 
третя особа – приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Лідія Василівна, юридична адреса: Львівська область, м. Яворів, вул. Шашкевича, 8/1; 
третя особа – Новояворівська державна нотаріальна контора Львівської області, юридична адреса: Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. С.Бандери, 4. 

Суддя Д.Б. Поворозник