ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. Справа№ 910/12238/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Мальченко А.О. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко ЮА.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 21.04.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум»
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 
у справі №910/12238/25 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум»
до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Енергоатом-Трейдинг» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про розірвання додаткової угоди, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 

30.09.2025 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» (далі, позивач або Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Енергоатом-Трейдинг» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі, відповідач або Компанія), в якому просило суд розірвати з 01.09.2025 Додаткову угоду №5 від 27.08.2025 до Договору купівлі-продажу електричної енергії №65-150-SD-25-01394 від 07.05.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з настанням істотної зміни обставин згідно зі статтею 652 Цивільного кодексу України у АТ «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «ЛТК Електрум» наявні підстави для розірвання Додаткової угоди №5 від 27.08.2025 до Договору купівлі-продажу електричної енергії №65-150-SD-25-01394 від 07.05.2025.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25 в позові відмовлено повністю.
Рішення суду обґрунтоване тим, що виходячи зі змісту статті 653 Цивільного кодексу України Додаткова угода №5 від 07.05.2025 може вважатися розірваною з моменту набрання рішенням суду законної сили, а не з 01.09.2025. Отже, вимога Товариства про розірвання Додаткової угоди №5 від 07.05.2025 з 01.09.2025 не відповідає положенням чинного законодавства України.
Також, беручи до уваги Період постачання та умови оплати за Додатковою угодою №5 від 07.05.2025, вимога про розірвання вказаної угоди не призведе до поновлення прав позивача, оскільки зобов`язання припиняться з моменту набрання рішенням суду законної сили. Іншими словами, оскільки строк виконання зобов`язання настав до розірвання договору, саме зобов`язання не припиняється з розірванням - воно підлягає виконанню.
Таким чином, позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Зважаючи на те, що обрання позивачем неефективного способу захисту прав є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, тому аргументи сторін, які стосуються суті спору, не бралися судом першої інстанції до уваги, оскільки неефективно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 12.01.2026 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до такого:
- закон не передбачає права суду, а тим більше не містить імперативної вимоги - відмовляти у позові через неефективний спосіб захисту;
- позивач заявив вимогу про розірвання Додаткової угоди №5 до Договору. Разом із тим, необхідно окремо наголосити на правовому режимі самого Договору. Згідно з пунктом 12.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, у тому числі шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису (КЕП), та залишається чинним до 31 грудня 2025 року включно. Крім того, у частині виконання фінансових зобов`язань Договір продовжує діяти до повного та належного їх виконання сторонами. Таким чином, попри припинення дії оскаржуваної Додаткової угоди №5, визначальним є те, що основний Договір продовжує діяти до 31 грудня 2025 року. Це означає, що правовідносини сторін за Договором не припинилися, зобов`язання залишаються чинними, а тому правові наслідки змісту Додаткової угоди № 5 мають оцінюватися в межах чинного Договору, який визначає загальний контекст та тривалість взаємних прав і обов`язків сторін;
- будь-яке трактування норм цивільного права в контексті можливості розірвати в судовому порядку договір виключно у випадку, якщо такий договір є чинним на момент прийняття рішення судом є невірним та таким, що суперечить як буквальному змісту норм Цивільного кодексу України, так і їх системному тлумаченню, оскільки стаття 651 Цивільного кодексу України пов`язує можливість розірвання договору з фактом істотного порушення або іншими визначеними законом підставами, а не з моментом ухвалення судового рішення чи формальною дією договору на цю дату. Тим більше, що невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання;
- позивач заявив вимогу про розірвання оскаржуваної додаткової угоди саме з 1 вересня тому, що істотна зміна обставин настала саме з цієї дати, а тому додаткова угода підлягає розірванню з цієї дати, так як в протилежному випадку відповідач матиме право на застосування до позивача штрафних санкцій за порушення умов договору, в якому відсутня вина позивача;
- фактично судовий розгляд спору по суті не відбувся, оскільки суд відмовив у задоволенні позову виключно з формальних підстав, визнавши обраний позивачем спосіб захисту неналежним, не дослідивши при цьому наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні правочину, правові наслідки такої зміни та можливість і ефективність іншого способу судового захисту за обставин цієї справи. Такий підхід свідчить про ухилення суду від здійснення судового розгляду як такого, що суперечить завданню господарського судочинства та принципу змагальності сторін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

09.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» - без задоволення.
У відзиві відповідач наголосив на такому:
- обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19;
- скаржник не конкретизує, в якій саме частині правовідносини сторін за Договором не припинилися та які саме зобов`язання за Договором залишаються чинними;
- предметом позовних вимог у даній справі є вимога про розірвання саме Додаткової угоди №5, а не Договору, тому посилання скаржника на дію Договору не є релевантними до предмета спору у справі №910/12238/25. Отже, твердження апелянта, що зобов`язання за Договором залишаються чинними, а тому правові наслідки змісту Додаткової угоди №5 мають оцінюватися в межах чинного Договору, який визначає загальний контекст та тривалість взаємних прав і обов`язків сторін, є декларативними та необґрунтованими;
- апелянт трактує на власний розсуд положення Цивільного кодексу України, тоді як суд першої інстанції, діючи відповідно до положень статей 651-653 Цивільного кодексу України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що Додаткова угода №5 до Договору може вважатися розірваною з моменту набрання рішенням суду законної сили, а не з 01.09.2025;
- питанню розірвання договору в судовому порядку та необхідності встановлення чинності договору неодноразово надавалася оцінка Верховним Судом й за висновками суду касаційної інстанції розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Додаткова угода №5 була припинена станом на момент звернення до суду, а тому відсутні підстави для задоволення позову в даній справі;
- ТОВ «ЛТК Електрум» стверджує, що обґрунтовував заявлені позовні вимоги настанням істотної зміни обставин, що нібито підтверджується висновком Київської торгово-промислової палати України. Проте, позивач зазначає, що ним до заперечень на відповідь на відзив у якості доказу додавався висновок Торгово-промислової палати України від 06.11.2025 № 2770/1.2. ТПП України зазначила, що коливання цін на РДН у вересні 2025 року не є свідченням істотної зміни обставин у розумінні статті 652 ЦК України. У висновку ТПП детально, комплексно досліджено питання коливання цін на РДН. Таким чином, у матеріалах справи наявний висновок Київської ТПП України (яка є регіональним відділенням ТПП України), який суперечить висновку ТПП України від 06.11.2025;
- 15.01.2026 на адресу відповідача надійшов лист НКРЕКП № 12-12.2/26inv, яким надіслано Постанову Регулятора від 15.01.2026 №56 про відмову від проведення розслідування зловживань на оптовому енергетичному ринку за повідомленням учасника оптового енергетичного ринку від 04.09.2025 № 0409-25. Враховуючи те, що Регулятор не виявив у діях АТ «НАЕК «Енергоатом» ознак зловживання на ринку електричної енергії, звинувачення зі сторони ТОВ «ЛТК Електрум» є безпідставним та цілковито спростовуються Постановою НКРЕКП від 15.01.2026 №56. Вказана постанова додана до відзиву на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12238/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
12.02.2026 матеріали справи №910/12238/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25 залишено без руху, роз`яснено скаржнику, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у сумі 3 633,60 грн.
20.02.2026 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжну інструкцію №18433 від 18.02.2026 про сплату судового збору у сумі 3 633,60 грн. Дана заява зареєстрована судом 23.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 07.04.2026.
02.04.2026 через підсистему «Електронний суд» представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» Вовк Світлана Степанівна подала до суду заяву про її участь у судовому засіданні 07.04.2026 та в усіх подальших судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 заяву представниці Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» Вовк Світлани Степанівни про її участь у судовому засіданні 07.04.2026 та в усіх подальших судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів зв`язку задоволено.
У судове засідання, призначене на 07.04.2026, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» не з`явився та 07.04.2026 через підсистему «Електронний суд» подав до Північного апеляційного господарського суду клопотання відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю у невідкладних слідчих діях.
У судове засідання, призначене на 07.04.2026, з`явився представник відповідача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» про відкладення розгляду справи №910/12238/25 задоволено, розгляд справи №910/12238/25 відкладено на 21.04.2026.
У судовому засіданні 21.04.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 21.04.2026, з`явився представник відповідача.
Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, 21.04.2026 подала через підсистему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що не зможе бути присутньою у судовому засіданні у зв`язку з участю у судовому засіданні в іншій справі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення зазначеного клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання представниці позивача про відкладення розгляду справи, зазначає таке.
Згідно з частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Колегія суддів зазначає, що представницею позивача до клопотання не додано жодних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин (зокрема, не зазначено, про зайнятість в якому саме судовому процесі йде мова), як і не доведено неможливості залучення для представництва інтересів позивача у суді іншого представника згідно з частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України та неможливості розгляду даної справи за відсутності представника позивача, враховуючи її доказове наповнення.
При цьому, явка представника позивача у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 21.04.2026, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.
Також колегія суддів враховує, що це вже друга неявка представниці позивача у судове засідання в даній справі, в той час як положення пункту 2 частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачають обов`язок суду відкласти розгляд справи лише у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, який повідомив про поважні причини неявки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 суд відкладав за клопотанням представниці позивача розгляд даної справи, надавши їй можливість бути присутньою у наступному судовому засіданні.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє клопотання представниці позивача про відкладення розгляду справи.
Судом при цьому також врахована тривалість розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції та застосовано згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

07.05.2025 між Компанією в особі Філії (за текстом договору - Продавець) та Товариством (за текстом договору - Продавець) укладено Договір №65-150-SD-25-0-1394 (далі, Договір) відповідно до пункту 2.1. якого Продавець зобов`язується продати електричну енергію, а Покупець - купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону, на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі. Купівля-продаж здійснюється в Об`єднаній енергетичній системі України.
Положеннями пункту 3.1. Договору визначено, що періодом постачання електричної енергії є календарні дати з першого календарного дня по останній календарний день такого періоду (далі - Період постачання), що зазначаються у Додатковій угоді для Періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону. У Додатковій угоді для Періоду постачання зазначаються години, в які буде здійснюватися відпуск/відбір електричної енергії, для кожного Товарного дня (Доби постачання) у Період постачання.
Згідно з абзацом 1 пункту 4.1. Договору купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону, на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у Додатковій угоді для Періоду постачання.
За положеннями пункту 4.2. Договору вартість електричної енергії визначається як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 (один) МВт*год, та зазначається у Додатковій угоді для Періоду постачання.
Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Покупець оплачує вартість електричної енергії у строки та у розмірі, визначені умовами Додаткової угоди для Періоду постачання (пункт 4.3. Договору).
Розділом 5 Договору визначено підстави та порядок тимчасового призупинення продажу електричної енергії.
Згідно з пунктом 5.1. Договору Продавець має право призупинити продаж електричної енергії Покупцю та звільняється від відповідальності від виконання зобов`язань за цим Договором на час призупинення у разі настання та на період дії будь-якої із таких обставин, зокрема, якщо Покупець порушив строк оплати будь-якого платежу за цим Договором. 
У пункті 5.5. Договору передбачено, що Продавець поновлює продаж електричної енергії та виконує свої обов`язки, визначені пунктом 3.4. цього Договору, після усунення/припинення чинності обставин, що зумовили таке призупинення продажу електричної енергії. 
Відповідно до пункту 5.6. Договору Покупець не здійснює сплату Продавцю за електричну енергію, продаж якої було призупинено/зменшено Продавцем.
22.08.2025 Товариство стало переможцем електронного аукціону №ЕР-220825-10, проведеного ТОВ «Українська Енергетична Біржа».
27.08.2025 на підставі аукціонного свідоцтва №03-ЕР-220825-10-1-69 між Компанією в особі Філії (за текстом договору - Продавець) та Товариством (за текстом договору - Продавець) було укладено Додаткову угоду №5 до Договору №65-150-SD-25-01394 від 07.05.2025, за умовами якої:
Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 01.09.2025 по 30.09.2025. Відпуск/відбір електричної енергії здійснюється з 00:00 по 24:00 години кожного Торгового дня Періоду постачання (пункт 2).
Загальний обсяг електричної енергії, що купується та продається відповідно до умов цієї Додаткової угоди становить 36 000 МВт*год (пункт 3).
Ціна електричної енергії становить 5 132,00 грн за 1 МВт*год без ПДВ (пункт 4).
Вартість електричної енергії становить: 221 702 400,00 грн (разом із ПДВ) (пункт 5).
Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожної Доби постачання Періоду постачання Покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію не пізніше, ніж за три дні до Доби постачання, у розмірі вартості електричної енергії Доби постачання. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу (пункт 6).
Ця додаткова угода набирає чинності з дня її підписання Сторонами (пункт 10).
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, Товариство зазначає, що після укладення спірної додаткової угоди Товариство не змогло здійснити попередню оплату за поставку електричної енергії на добу постачання: 08.09.2025, у зв`язку з чим Компанія не відвантажила Товариству узгоджений обсяг на зазначену добу постачання.
Унаслідок зазначеного Компанією було здійснено призупинення продажу Товариству електричної енергії у відповідності до вказаних вище умов Договору, передбачених у розділі 5.
Відповідачем надіслано позивачу відповідне повідомлення про призупинення продажу (відпуску) електричної енергії від 08.09.2025 №50-2983/02-вих., відповідно до якого призупинено продаж (відпуск) електричної енергії за Додатковою угодою №5 з 08.09.2025 по 30.09.2025 загальним обсягом 27 600 МВт*год.
Позивач стверджує, що не зміг здійснити попередню оплату згідно з умовами Додаткової угоди №5 на добу постачання 08.09.2025 через аномальне, економічно невмотивоване зниженням спотової ціни на електричну енергію - приблизно на 40%, що мало місце 01.09.2025. Виконання позивачем Додаткової угоди №5 порушило б, за доводами скаржника, співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б Покупця в особі позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.
На підставі замовлення позивача 25.09.2025 ФОП Пилипчуком Ігорем Юрійовичем було підготовлено Економіко-аналітичний висновок за результатами порівняння цінових даних на ринку електроенергії.
Товариством поставлено для вирішення такі питання:
1. Яким є співвідношення цін на електричну енергію на «ринку на добу наперед» (індексів РДН) та середньозважених цін: 22.08.2025 (дата проведення аукціону) до кожного дня з 23.08.2025 по 09.09.2025?
2. Якою є різниця у ціні, що узгоджена згідно умов Додаткової угоди №5 від 27.08.2025 до Договору №65-150-SD-25-0-1394 від 07.05.2025 та середньозваженої ціни BASE на «ринку на добу наперед» (РДН)?
За висновками дослідження було надано відповідь на поставлені питання:
По першому питанню. З урахуванням наявних матеріалів наданих на дослідження та офіційних даних цін АТ «Оператор ринку» встановлено, що з 22.08.2025 по 09.09.2025 ціна на електричну енергію на ринку на добу наперед знизилась: - RDN Base: у середньому -35,7% (медіанно -36,9%); усі 18 днів нижче 22.08; мінімальне зниження - 10,4% (27.08), максимальне - 59,7% (07.09).
По другому питанню. З урахуванням наявних матеріалів наданих на експертизу та офіційних даних цін АТ «Оператор ринку» встановлено наступну різницю у ціні, що узгоджена згідно умов Додаткової угоди №5 від 27.08.2025 до Договору №65-150-SD-25-0-1394 від 07.05.2025 та середньозваженої ціни BASE на «ринку на добу наперед» (РДН) з 22.08.2025 по 09.09.2025: - усі 18 днів ціна на електричну енергію Base на ринку на добу наперед була нижче 5132,00 грн; - Середнє відхилення: 32,83%; - Найбільше відставання: - 2 972,42 грн (31.08.2025).
Також позивач зазначає, що 29.09.2025 Київською ТПП України видано за заявою позивача висновок про істотну зміну обставин за нормами статті 652 Цивільного кодексу України. Однак, такий висновок до суду першої інстанції позивачем надано не було.
Ураховуючи наведені обставини, позивач зазначає, що у зв`язку з економічно невмотивованим зниженням спотової ціни на електричну енергію, що є істотною зміною обставин, Додаткова угода №5 від 27.08.2025 до Договору купівлі-продажу електричної енергії №65-150-SD-25-01394 від 07.05.2025 підлягає розірванню у судовому порядку на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України.
Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на тому, що позивачем не було доведено наявності одночасно всіх умов для розірвання додаткової угоди, передбачених пунктами 1-4 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України. Крім того, фактично дія угоди припинилася з 08.09.2025, а позивач у даній справі звернувся до суду з позовом про розірвання угоди, строк дії якої на момент розгляду справи уже фактично припинений, що унеможливлює задоволення позову в даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про неефективність обраного позивачем у даній справі способу захисту порушеного права, що зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що закон не передбачає права суду, а тим більше не містить імперативної вимоги відмовляти у позові через неефективний спосіб захисту.
Із приводу зазначених тверджень скаржника колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарських судів, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених оспорюваних прав, інтересів та вплив на правопорушника. 
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 зі справи №925/1265/16.
Іншими словами це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 зі справи №310/11024/15-ц.
Виходячи з приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до усталеної позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин. 
Такий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №910/6752/21.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі №920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).
Відповідно до частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.
Згідно зі статтею 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів наголошує, щовизначення предмета та підстав позову є правом позивача, у той час, як встановлення його обґрунтованості - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, і саме у такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського Суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом. Отже, обрання позивачем способу захисту, який не відповідає ні змісту правовідносин, не здатний відновити порушені права, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №917/304/21, від 19.01.2022 у справі №910/6899/21.
У пунктах 6.7., 6.21. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 викладено правову позицію, згідно з якою якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Отже, помилковими є доводи апеляційної скарги позивача про відсутність у суду підстав для відмови у задоволенні позову через неналежний чи неефективний спосіб захисту, обраний позивачем.
У даній справі позивачем заявлено вимогу про розірвання з 01.09.2025 на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України Додаткової угоди №5 від 27.08.2025 до Договору купівлі-продажу електричної енергії №65-150-SD-25-01394 від 07.05.2025.
За змістом частин 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Згідно з частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
За положеннями статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, Додаткова угода №5 від 07.05.2025 у відповідності до статті 653 Цивільного кодексу України може вважатися розірваною за рішенням суду лише з моменту набрання цим рішенням суду законної сили, а не з 01.09.2025, як про це просить позивач, стверджуючи, що саме з указаної дати відбулася істотна зміна обставин.
При цьому суд першої інстанції принагідно акцентував увагу на тому, що Законом України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» (Закон №4196-IX) визнано Господарський кодекс України таким, що втратив чинність, з дня введення в дію цього Закону (частина 3 статті 17 Закону №4196-IX), а тому положення частини 5 статті 188 Господарського кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. 
Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд, позовна вимога Товариства про розірвання Додаткової угоди №5 від 07.05.2025 з 01.09.2025 не відповідає положенням чинного законодавства України, а протилежні доводи скаржника ґрунтуються на довільному тлумаченні ним норм статей 651-653 Цивільного кодексу України, зміст яких є недвозначним і конкретним.
Суд зазначає, що Додаткова угода №5 від 27.08.2025 була укладена сторонами на Період постачання: з 01.09.2025 по 30.09.2025 і оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати.
Згідно з пунктом 6 Додаткової угоди №5 від 27.08.2025 оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожної Доби постачання Періоду постачання Покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію не пізніше, ніж за три дні до Доби постачання, у розмірі вартості електричної енергії Доби постачання. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу.
Беручи до уваги Період постачання та умови оплати за Додатковою угодою №5 від 07.05.2025, задоволення позовної вимоги про розірвання вказаної угоди не призведе до захисту чи поновлення прав позивача, оскільки зобов`язання згідно з положеннями частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України припиняться лише з моменту набрання рішенням суду законної сили.
У спірному випадку строк виконання позивачем зобов`язання зі здійснення попередньої оплати за добу постачання 08 вересня 2025 року згідно з умовами Додаткової угоди №5 від 27.08.2025 настав до моменту подання позову в даній справі про розірвання договору (30.09.2025).
Колегія суддів наголошує, що спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що заявив вимогу про розірвання оскаржуваної додаткової угоди з 1 вересня 2025 року, оскільки істотна зміна обставин настала саме з цієї дати, відповідно додаткова угода підлягає розірванню з цієї дати, так як у протилежному випадку відповідач матиме право на застосування до позивача штрафних санкцій за порушення умов Договору, в якому відсутня вина позивача.
Однак, колегія суддів наголошує, що мета статті 652 Цивільного кодексу України полягає у відновленні балансу інтересів сторін у разі істотної зміни обставин шляхом зміни або розірвання договору на майбутнє, а не у звільненні сторони від відповідальності за вже допущене порушення зобов`язання. Застосування цієї норми не має ретроспективного характеру та не може нівелювати правові наслідки невиконання або неналежного виконання зобов`язання, яке мало місце до моменту розірвання договору.
Фактично позивач просить суд розірвати додаткову угоду заднім числом з метою уникнення від застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій за невиконання договірного зобов`язання.
Такий підхід суперечить правовій природі статті 652 Цивільного кодексу України.
Крім того, посилання позивача на відсутність його вини не має правового значення в контексті заявлених вимог про розірвання договору. Питання вини є релевантним для вирішення питання про відповідальність (зокрема, у розумінні статті 617 Цивільного кодексу України), однак не впливає на можливість та момент розірвання договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України.
Отже, вимога позивача про розірвання Додаткової угоди №5 з 01 вересня 2025 року фактично спрямована на уникнення відповідальності за порушення зобов`язання, що є недопустимим та не відповідає змісту і меті статті 652 Цивільного кодексу України, і, як наслідок, критерію ефективності способу судового захисту.
Окрім наведеного колегія суддів наголошує також на тому, що вимога позивача про розірвання Додаткової угоди №5 до Договору не відповідає положенням чинного законодавства України з огляду на таке.
Відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 у справі №910/7981/17, від 14.07.2021 у справі №911/1442/19, від 21.06.2022 у справі №911/3276/20, від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від у 11.09.2025 у справі №925/1565/24.
Отже, перш ніж розглядати по суті заявлену у справі вимогу про розірвання договору (у даному випадку додаткової угоди до договору) господарському суду належить пересвідчитись (шляхом встановлення відповідних обставин та оцінки пов`язаних з цим доказів зі справи) у чинності такого договору (додаткової угоди).
Договір, який припинив строк своєї дії, не може бути розірваний за його відсутністю. Припинення договору і його розірвання є різними взаємовиключними юридичними фактами.
При цьому застосування приписів статей 651, 653 Цивільного кодексу України має універсальний характер незалежно від правової природи правочину, якого стосується спір.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що попри припинення дії оскаржуваної Додаткової угоди №5, визначальним є те, що основний Договір продовжує діяти до 31 грудня 2025 року. Це означає, що правовідносини сторін за Договором не припинилися, зобов`язання залишаються чинними, а тому правові наслідки змісту Додаткової угоди №5 мають оцінюватися в межах чинного Договору, який визначає загальний контекст та тривалість взаємних прав і обов`язків сторін.
Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи скаржника з огляду на таке.
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Договору періодом постачання електричної енергії є календарні дати з першого календарного дня по останній календарний день такого періоду, що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону. 
Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим договором у періоді постачання визначається за результатами проведеного електронного аукціону та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. 
Згідно з пунктами 4.1. - 4.3. Договору купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Вартість електричної енергії визначається, як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 (один) МВт/год та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Покупець оплачує вартість електричної енергії у строки та у розмірі, визначені умовами додаткової угоди для періоду постачання. 
Як вбачається з наведених вище умов Договору, істотні умови купівлі-продажу електричної енергії у відповідному періоді постачання зазначені саме у конкретних додаткових угодах, укладених на відповідний період постачання (у даному випадку Додаткова угода №5 була укладена на період постачання з 01.09.2025 по 30.09.2025). 
У Договорі зазначені загальні, основоположні умови, які регулюють правовідносини між сторонами, конкретизація та уточнення яких відбувається, зокрема, у відповідних додаткових угодах.
Скаржник не конкретизує, в якій саме частині правовідносини сторін за Договором не припинилися та які саме зобов`язання за Договором залишаються чинними.
У свою чергу, у розділі 5 Договору визначено можливість тимчасового призупинення продажу електричної енергії у визначених Договором випадках. 
Відповідно до пункту 5.1. Договору Продавець має право призупинити продаж електричної енергії Покупцю та звільняється від відповідальності від виконання зобов`язань за цим Договором на час призупинення у разі настання та на період дії будь-якої із таких обставин, зокрема, якщо Покупець порушив строк оплати будь-якого платежу за цим Договором. 
Відповідно до пункту 5.6. Договору Покупець не здійснює сплату Продавцю за електричну енергію, продаж якої було призупинено/зменшено Продавцем. 
Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 08.09.2025 зобов`язання сторін Договору щодо купівлі-продажу електричної енергії за Додатковою угодою №5 були призупинені, про що відповідачем надіслано позивачу відповідне повідомлення про призупинення продажу (відпуску) електричної енергії від 08.09.2025 №50-2983/02-вих (том 1, а.с. 101), відповідно до якого призупинено продаж (відпуск) електричної енергії за Додатковою угодою №5 з 08.09.2025 по 30.09.2025 загальним обсягом 27 600 МВт·год. 
Протягом Періоду постачання, після 08.09.2025 та до 30.09.2025 позивач не здійснював передоплати за куплену електричну енергію за Додатковою угодою №5 та, як наслідок, продаж такої електричної енергії не поновлювався. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.
Із наведеного стає очевидним, що права та обов`язки сторін щодо купівлі-продажу (відпуску/відбору) електричної енергії за Додатковою угодою №5 були вичерпані й дія Додаткової угоди №5 станом на дату подання позову та прийняття оскаржуваного рішення припинена, що підтверджує сам позивач в абзаці 5 сторінки 11 апеляційної скарги.
Вказана обставина також виключає можливість задоволення позову в даній справі.
При цьому предметом позовних вимог у даній справі є вимога про розірвання саме Додаткової угоди №5, а не Договору, а тому посилання скаржника на закінчення строку дії Договору 31.12.2025 судом до уваги не приймаються та наведених вище висновків не спростовують.
З огляду на наведене у сукупності, обґрунтованими та правильними є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в даній справі з огляду на неефективність обраного позивачем способу захисту. Крім того, відсутні підстави для задоволення позову з огляду на припинення строку дії Додаткової угоди №5.
Посилання скаржника на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки суд при ухваленні рішення не дослідив наявності істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні правочину, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки невірно обраний спосіб захисту порушеного права/неефективний спосіб захисту виключає дослідження та вирішення судом спору по суті.
Подібних правових висновків щодо виключення необхідності подальшого дослідження судом підстав позову, надання оцінки спірним правовідносинам по суті спору в разі наявності підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на невірно обраний позивачем спосіб захисту дійшов Верховний Суд у постановах від 17.09.2025 у справі №911/3363/24, від 03.09.2025 у справі №915/792/24, від 14.08.2025 у справі №920/327/24 й такі висновки враховуються судом з огляду на положення частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, за результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують наведених вище висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі №910/12238/25 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум».
Матеріали справи №910/12238/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.05.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко