Справа № 939/242/25

РІШЕННЯ
Іменем України

26 червня 2026 року	селище Бородянка	

Бородянський районний суд Київської області в складі головуючої судді Герасименко М.М., за участі секретаря Боярської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року позивач, через свого представника – адвоката Білоус-Литвиненко Л.О., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (бабуся позивача). За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла ОСОБА_1 (позивачу у справі). 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на:
-1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3221083005:02:001:1028; 
-2/3 частки гаражного боксу, який розташований за адресою: м. Київ, «Верстат-7», гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 , адреса ГК: АДРЕСА_1 (що складається з: 1/6 частки, що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 липня 2020 року; 1/2 частки, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності від 08 липня 2020 року); 
-2/3 частки садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (що складається з: 1/6 частки, що належала померлій ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка – ОСОБА_6 , проте не оформила своїх спадкових прав; частки, що належала померлій ОСОБА_5 як частка у спільному майні подружжя. 
Позивач у шестимісячний строк звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_5 № 2096/2021. Після спливу шестимісячного строку державним нотаріусом позивачу було видано:
- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 липня 2024 року на 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3221083005:02:001:1028; 
- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2023 року на 2/3 частки гаражного боксу, який розташований за адресою: м. Київ, «Верстат-7», гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 , адреса ГК: АДРЕСА_1 ; 
- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 2024 року, зареєстроване в реєстрі за № 18-582, на 1/3 частки садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Не погодившись з часткою, визначеною у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18-582, а саме з 1/3 часткою вказаного садового будинку замість 2/3 частки, позивач звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки зазначеного садового будинку, проте державним нотаріусом було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документа саме на 2/3 частки садового будинку на ім`я ОСОБА_5 . 
На підтвердження належності ОСОБА_5 2/3 частки вказаного садового будинку позивач зазначив, що ОСОБА_5 з 30 вересня 1960 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 . Під час шлюбу ними було спільно побудовано та введено в експлуатацію спірний садовий будинок. Отже, вказаний садовий будинок належав подружжю на праві спільної сумісної власності, але був оформлений на ім`я чоловіка спадкодавиці – ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, заповіту після себе не залишив. На день відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були його: дружина – ОСОБА_5 , син – ОСОБА_2 (відповідач у справі), а також за правом представлення онуки – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (треті особи), що спадкують частку спадщини, яка б належала їх батьку – ОСОБА_7 , якби він був живим на час відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_6 було заведено спадкову справу № 363/2019. Оскільки вказані гаражний бокс і садовий будинок були набуті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час шлюбу, спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася саме на частину вищевказаного нерухомого майна. Таким чином, бабусі позивача – ОСОБА_5 належали по частці вказаних гаражного боксу та садового будинку, як частка у спільному майні подружжя, і зі смертю бабусі позивача, її право власності на цю частину майна не припинилось. Позивач зауважив, що за життя ОСОБА_5 подала до нотаріуса заяви та отримала свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя від 08 липня 2020 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 липня 2020 року на 1/2 та 1/6 частку вказаного гаражного боксу відповідно. Стосовно спірного садового будинку бабуся позивача через розбіжності в номері садового будинку, до їх врегулювання, не подала заяви про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на дане майно та свідоцтва про право на спадщину за законом, але неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Враховуючи ту обставину, що бабуся позивача хоч і не зверталася із вказаними заявами, проте нею також і не подавалася заява, що вона не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Таким чином, правовий статус майна (садового будинку) як сумісного майна подружжя не змінився та не має наслідком входження належної ОСОБА_5 1/2 частини даного садового будинку до складу спадщини її чоловіка – ОСОБА_6 . Отже, відсутність виданих на ім`я ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя (на 1/2 частку садового будинку) та свідоцтва про право на спадщину за законом (на 1/6 частку садового будинку) не спростовує того факту, що ОСОБА_5 належало в сукупності 2/3 частки садового будинку. Однак, відсутність свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя позбавляє позивача отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом саме на 2/3 частки вищезазначеного садового будинку. З огляду на викладене, позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 вересня 2024 року Першою київською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 18-582, а саме на 1/3 частку замість 2/3 частки садового будинку, має бути визнано судом недійсним. 
Крім того, позивач зауважив, що оскільки спірний садовий будинок був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , то після смерті ОСОБА_6 спадщина відкрилася на частину вищевказаного нерухомого майна. А тому частки спадкоємців на спірне спадкове майно після смерті ОСОБА_6 повинні були становити: 1/6 частка дружині спадкодавця – ОСОБА_5 , 1/6 частка синові спадкодавця – ОСОБА_2 , та по 1/12 частці за правом представлення онукам спадкодавця – ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , що спадкують частку спадщини (1/6 частку), яка б належала їх батьку – ОСОБА_7 , якби він був живим на час відкриття спадщини. Проте, Першою київською державною нотаріальною конторою, без урахування належної ОСОБА_5 частки у спільному майні подружжя, 24 грудня 2021 року було видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом на 1/3 частку садового будинку. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину за законом після смерті діда – ОСОБА_6 , але на теперішній час не оформили спадщину. Отже, наявність свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом, виданого на ім`я відповідача ОСОБА_2 на 1/3 частку садового будинку, але при цьому він має право лише на 1/6 частку спадщини, порушує право позивача на оформлення ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки садового будинку, а також вплине на права третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в майбутньому при оформленні ними своїх часток на спадкове майно (садовий будинок).
З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 вересня 2024 року Першою київською нотаріальною конторою за реєстровим № 18-582, яким посвідчено право на спадщину ОСОБА_1 на 1/3 частку садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 грудня 2021 року Першою київською нотаріальною конторою за реєстровим № 11-363, яким посвідчено право на спадщину ОСОБА_2 на 1/3 частку садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині визнання права на спадщину ОСОБА_2 на 1/6 частину садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 11 березня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Білоус-Литвиненко Л.О. у судовому засіданні 02 червня 2026 року позов підтримала та просила його задовольнити. 
У сьогоднішнє судове засідання позивач та його представник не з`явилися, відповідно до заяви представник позивача просила розглядати справу без участі позивача та його представника, позов підтримала та просила його задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до раніше поданої заяви просив проводити розгляд справи без його участі, позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні 02 червня 2026 року проти задоволення позовних вимог не заперечувала. У сьогоднішнє судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відповідно до раніше поданої заяви просила проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
Третя особа Перша київська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відповідно до раніше поданої заяви просила проводити розгляд справи без участі її представника.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що дід і баба позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1960 року і в період шлюбу ними було збудовано садовий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226207932210), свідоцтво про право власності на яке 28 листопада 2013 року було видане на ім`я ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 24, 96 зворотній бік, 97, 28, 29-30, 38-40, 41, 42, 65-66, т. 2 а.с. 4). Вказані обставини не оспорюються учасниками справи.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 26).
Із матеріалів спадкової справи № 363/2019 (а.с. 151-159), заведеної Першою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 , вбачається, що:
- спадкоємцями майна ОСОБА_6 є його: дружина – ОСОБА_5 , син ОСОБА_2 , онуки – ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які спадкують за правом представлення частку спадщини, яка б належала їх батьку – ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якби він був живим на час відкриття спадщини;
- 08 липня 2020 року дружині спадкодавця – ОСОБА_5 за її заявою видані свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 та 1/6 частку відповідно на гаражний бокс № НОМЕР_1 , « ІНФОРМАЦІЯ_4 » гаражно-будівельний кооператив, адреса ГК: АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 21 грудня 2007 року; свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку гаражного боксу ще не видано; 
- 24 грудня 2021 року сину спадкодавця – ОСОБА_2 за його заявою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 11-363, на 1/3 частку садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226207932210); свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки садового будинку ще не видано. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача – ОСОБА_5 (а.с. 27).
Із матеріалів спадкової справи № 2096/2021 (а.с. 91-175), заведеної Першою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що:
- згідно до заповіту від 19 грудня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Сердцевич О.В., ОСОБА_5 заповіла усе належне їй майно – ОСОБА_1 (позивачу);
- ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом;
- ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_5 ;
- 13 липня 2023 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 часток гаражного боксу, який розташований за адресою: м. Київ, «Верстат-7» гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 , адреса ГК: АДРЕСА_1 ; 
- 19 липня 2024 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером 3221083005:02:001:1028; 
- 27 вересня 2024 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 18-582, на 1/3 частку садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226207932210). 
Не погодившись з часткою, визначеною у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18-582, а саме з 1/3 часткою вказаного садового будинку замість 2/3 частки, ОСОБА_1 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки зазначеного садового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226207932210) (а.с. 43-45).
Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 05 грудня 2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки зазначеного садового будинку через відсутність правовстановлюючого документа на 2/3 частки садового будинку на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 46-47). 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувані свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом та за заповітом після померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно було видано без врахування належної ОСОБА_5 1/2 частки вказаного садового будинку як частки у спільному майні подружжя.
Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час будівництва спірного садового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, спірний садовий будинок було збудовано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в період їх шлюбу, а тому дане майно було їх спільною сумісною власністю і частки кожного з них у цьому майні складали по його частині.
Таким чином, суд вважає, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину спірного садового будинку. Інша 1/2 частка спірного садового будинку належала ОСОБА_5 як частка у спільному майні подружжя. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.
Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути, зокрема: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.
У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо). Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц.
У даній справі судом встановлено, що бабі позивача ОСОБА_5 , яка склала заповіт на його ім`я, за життя належала 1/2 частка спірного садового будинку, як частка у праві спільної сумісної власності подружжя.
За життя ОСОБА_5 не відмовилась від належної їй на праві спільної сумісної власності подружжя половини спірного садового будинку.
Неподання ОСОБА_5 заяви про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частки спірного садового будинку (як частку у спільній сумісній власності подружжя після смерті чоловіка) не свідчить про втрату вказаною особою права власності на частину зазначеного майна.
Отже, з огляду на встановлені судом обставини, ОСОБА_5 належало 2/3 частки спірного садового будинку, а саме: 1/2 частка у спільному майні подружжя та 1/6 частка у спадщині після смерті її чоловіка – ОСОБА_6 , яку вона прийняла, проте не оформила своїх спадкових прав. 
Оскаржувані свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом та за заповітом після померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно було видано без врахування належної ОСОБА_5 1/2 частки вказаного садового будинку як частки у спільному майні подружжя.
За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд визнає за необхідне, задовольняючи позов, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 2024 року за реєстровим № 18-582; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 грудня 2021 року за реєстровим № 11-363, в частині визнання права на спадщину ОСОБА_2 на 1/6 частину спірного садового будинку; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки спірного садового будинку, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити. 
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 вересня 2024 року Першою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 18-582, яким посвідчено право на спадщину ОСОБА_1 на 1/3 частку садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226207932210).
Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 грудня 2021 року Першою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 11-363, яким посвідчено право на спадщину ОСОБА_2  на 1/3 частку садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині визнання права на спадщину ОСОБА_2 на 1/6 частину садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226207932210).
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/3 частки садового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226207932210).
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 26 червня 2026 року.

Суддя	Марина ГЕРАСИМЕНКО