ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року	справа № 380/13373/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Карп`як О.О., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
встановив :

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_2 ) звернувся в суд з позовом до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) з вимогами:
визнати протиправним та скасувати Рішення від 07 травня 2025 року начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (типу Б) відпілу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) лейтенанта ОСОБА_3 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 ;
зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити прикордонний контроль та прийняти рішення щодо пропуску через державний кордон України при виїзді з України громадянина України ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 травня 2025 року ОСОБА_1 , менеджер з постачання відділу постачання сировини, здійснював службове відрядження на підставі наказу від 01.05.2025 № СФ00-000011 ТОВ «Сумифітофармація» "Про направлення у відрядження за кордон" до Компанії "Taime Trade OU" м. Таллін Естонської Республіки, для проведення перемовин щодо нових бізнес-проектів з питань закупівлі та транспортування продукції, вирішення виробничих питань з метою подальшої співпраці. Відповідно до пунктів 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в пунктах 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. За результатами здійснення прикордонного контролю начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (типу Б) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , лейтенантом ОСОБА_3 ухвалене рішення від 07.05.2025 про відмову в перетинанні державного кордону України, оскільки не підтверджено мету виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану. Позивач вважає, що рішення про відмову у перетинанні державного кордону України позивачу від 07 травня 2025 року є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що окрім документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон , потрібно підтвердити також мету поїздки, що є невід`ємною складовою здійснення прикордонного контролю, а тому надання дозволу на перетин державного кордону України є можливим, після усіх необхідних заходів здійснення прикордонного контролю. Відповідно до Правил № 57 не підтвердження мети поїздки є підставою для прийняття рішення про відмову в перетині держаного кордону на підставі частини 1 статті 14 Закону № 1710-VI. Форма рішення про відмову в перетині державного кордону, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 червня 2023 року № 457. Зміст та форма оскаржуваного позивачем рішення від 07 травня 2025 року про відмову в перетинанні державного кордону України» ОСОБА_1 повністю відповідає вищезазначеному нормативному акту. 
Від позивача до суду надійшло клопотання, яке мотивоване тим, що з 03 по 06 вересня 2025 року позивач здійснив службове відрядження на підставі наказу ТОВ «Сумифітофармація» від 28.08.2025 № СФ00-000160 "Про направлення у відрядження за кордон" в місто Аненій-Ной Республіки Молдова до Компанії DEPOFARM SRL, для проведення перемовин щодо нових бізнес-проектів з питань закупівлі та транспортування продукції, вирішення виробничих питань з метою подальшої співпраці. Перетин державного кордону на виїзд з України 03.09.2025 здійснювався через пункт пропуску «Мамалига-Крива» на українській стороні, який знаходиться в Дністровському районі Черновицької області, та через молдавський пункт пропуску «Крива». Перетин кордону у зворотному напрямку здійснювався 06.09.2025 через молдавський пункт пропуску «Отачь» та пункт пропуску "Могилів-Подільський" на українській стороні. який знаходиться на південному заході Вінницької області. Вказані обставини підтверджують, що відрядження за кордон відповідач безпідставно розцінює як спосіб уникнути мобілізації.
Ухвалою суду від 07.07.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
07 травня 2025 року ОСОБА_1 , менеджер з постачання відділу постачання сировини, здійснював службове відрядження на підставі наказу від 01.05.2025 № СФ00-000011 ТОВ «Сумифітофармація» "Про направлення у відрядження за кордон" до Компанії "Taime Trade OU" м. Таллін Естонської Республіки, для проведення перемовин щодо нових бізнес-проектів з питань закупівлі та транспортування продукції. вирішення виробничих питань з метою подальшої співпраці. 
Для проходження прикордонного контролю позивач надав посадовій особі пункту пропуску:
- Лист-запрошення Поволоцького О.В. від Taime Trade OU (Естонія) 30.04.2025;
- Паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
- Свідоцтво про реєстрацію автомобіля Volkswagen Touareg BM2807EВ;
- Картка міжнародного автомобільного страхування та Поліс № 40509463 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»:
- Наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 24.03.2025;
- Довідка з місця роботи від 01.05.2025 № 201, якою підтверджується прийняття на роботу ОСОБА_1 ;
- Військово-обліковий документ з оновленими даними, внесеними в систему Оберіг, з відомостями про бронювання ОСОБА_1 ;
- Витяг з додатку "Резерв плюс" з відомостями про бронювання (Результат бронювання ОСОБА_1 );
- Наказ ТОВ «Сумифітофармація» "Про направлення у відрядження за кордон" від 01.05.2025 № СФ00-000011;
- Посвідчення про відрядження № 1 ОСОБА_1 ;
- Довідка з місця роботи від 01.05.2025 № 202.
За результатами здійснення прикордонного контролю начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (типу Б) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , лейтенантом ОСОБА_3 ухвалене рішення від 07.05.2025 про відмову в перетинанні державного кордону України, оскільки не підтверджено мету виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану.
Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, у зв`язку із чим звернулася за судовим захистом із даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене законом. При цьому відповідний державний орган повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - це державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 6 Закону № 1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Частина перша статті 14 Закону № 1710-VI передбачає, що громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.
Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина друга статті 14 Закону № 1710-VI).
Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу (частина третя статті 14 Закону №1710-VI).
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII).
Стаття 1 Закону № 3857-XII передбачає, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених згаданим законом, та в`їхати в Україну.
Частина перша статті 6 Закону № 3857-XII встановлює підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України, що є загальними та функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.
Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023. Указом Президента № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом № 3429-IX від 08.11.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 16.11.2023 строком на 90 діб.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Отже, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтею 33 Конституції України, а саме: щодо того, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII).
Стаття 1 Закону № 389-VIII передбачає, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 389-VIII).
Пункт 6 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII визначає, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному КМУ особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Частина друга статті 3 Закону № 3857-XII передбачає, що Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до згаданого Закону та інших законів України.
Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначений Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 (далі Правила).
Пункт 2 Правил передбачає, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, за одним з документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Відповідно до пунктів 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в пунктах 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, пункті 2-14 цих Правил, а також осіб, які мають дипломатичний ранг Надзвичайний і Повноважний Посол та припинили дипломатичну службу.
Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Тобто уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України під час процедури прикордонного контролю здійснюють лише перевірку документів наданих для перетину державного кордону, а також мету поїздки.
Щодо змісту оскаржуваного рішення суд висновує наступне.
Як встановив суд, 07 травня 2025 року ОСОБА_1 , менеджер з постачання відділу постачання сировини, здійснював службове відрядження на підставі наказу від 01.05.2025 № СФ00-000011 ТОВ «Сумифітофармація» "Про направлення у відрядження за кордон" до Компанії "Taime Trade OU" м. Таллін Естонської Республіки, для проведення перемовин щодо нових бізнес-проектів з питань закупівлі та транспортування продукції. вирішення виробничих питань з метою подальшої співпраці. 
Для проходження прикордонного контролю позивач надав посадовій особі пункту пропуску:
- Лист-запрошення ОСОБА_1 від Taime Trade OU (Естонія) 30.04.2025;
- Паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
- Свідоцтво про реєстрацію автомобіля Volkswagen Touareg BM2807EВ;
- Картка міжнародного автомобільного страхування та Поліс № 40509463 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»:
- Наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 24.03.2025;
- Довідка з місця роботи від 01.05.2025 № 201, якою підтверджується прийняття на роботу ОСОБА_1 ;
- Військово-обліковий документ з оновленими даними, внесеними в систему Оберіг, з відомостями про бронювання ОСОБА_1 ;
- Витяг з додатку "Резерв плюс" з відомостями про бронювання (Результат бронювання ОСОБА_1 );
- Наказ ТОВ «Сумифітофармація» "Про направлення у відрядження за кордон" від 01.05.2025 № СФ00-000011;
- Посвідчення про відрядження № 1 ОСОБА_1 ;
- Довідка з місця роботи від 01.05.2025 № 202.
Суд висновує про те, що згадані документи підтверджують мету поїздки.
Відповідач вказує у відзиві, про недостатність лише самого факту наявності документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, оскільки підтвердження мети поїздки є невід`ємною складовою здійснення прикордонного контролю, а тому надання дозволу на перетин державного кордону України є можливим, після усіх необхідних заходів здійснення прикордонного контролю.
Однак, суд вказує на те, що зазначена мета підтверджується документами, які позивач надав представнику відповідача для перетину кордону.
Суд акцентує увагу на тому, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Відповідач не надав жодних доказів та не зазначив у процесуальних заявах по суті справи, які саме документи могли б підтвердити належним чином мету поїздки позивача, та мали бути подані позивачем під час проходження прикордонного контролю.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто, наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії свідчить про його протиправність.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність від 07 травня 2025 р. начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (типу Б) відпілу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) лейтенанта ОСОБА_3 про відмову в перетинанні державного кордону України, а тому таке слід скасувати.
Водночас, суд вказує на те, що протиправність оскарженого рішення не вказує на те, що усі наступні прийняті відповідачем рішення будуть протиправними.
Суд вказує, що правовідносини щодо перетину позивачем кордону 07.05.2025 є завершеними, а тому здійснення прикордонного контролю відповідачем можливе лише під час наступного перетину кордону позивачем.
Судовому захисту підлягають лише порушені права. При цьому захист права на майбутнє законодавством не передбачений.
З огляду на викладене, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити прикордонний контроль та прийняти рішення щодо пропуску через державний кордон України при виїзді з України громадянина України ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з передчасністю.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення від 07.05.2025 про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , складене начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_3 .
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_2 )за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна