ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. Справа№ 910/11591/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Кропивної Л.В. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;

за участю представників сторін:
від позивача: Коваленко М.О.;
від відповідача: Ковальчук Ю.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025
у справі №910/11591/25 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 2 728 830,09 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 2 728 830,09 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором № 11702/01 від 27.11.2015 в частині здійснення розрахунків за поставлену електричну енергію у протягом лютого-грудня 2022 років.
05.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просило покласти на відповідача 70 000 грн. витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Господарський суд міста Києва рішенням від 03.12.2025 у справі №910/11591/25 позов задовольнив частково. 
Стягнув з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" 2 002 419,75 грн боргу, 557 524,47 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 168 868,70 грн три проценти річних з простроченої суми, 32 745,75 грн витрат по оплаті судового збору. 
У позові в іншій частині відмовив.
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідач прострочив оплату за договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 625 ЦК України підлягають стягненню 2 002 419,75 грн боргу та 557 524,47 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення.
Вимоги про стягнення трьох процентів річних судом першої інстанції були частково задоволені розмірі 168 868,70 грн., оскільки, за висновком суду, позивач арифметично невірно здійснив розрахунок заявленої цієї вимоги (суми).
Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 10.12.2025 у справі №910/11591/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.
Стягнув з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні заяви в іншій частині відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням та додатковим рішенням, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/11591/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- оскільки за висновками Верховного Суду у справі № 910/4439/23 до часу втрати чинності наказу Міненерго № 206, а саме до 01.05.2024, законодавством України були встановлені обмеження щодо розміру коштів, що підлягали сплаті виробникам ВДЕ, тому відсутні правові підстави для застосування до відповідача наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України;
- наявність заборгованості ОСП перед Гарантованим покупцем щодо наданої у розрахунковому місяці послуги виключає виникнення зобов`язання Гарантованого покупця з оплати вартості відпущеної продавцями за «зеленим» тарифом електричної енергії попереднього розрахункового місяця в частині, пропорційній до розміру заборгованості НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем за послугу у такому місяці;
- судом першої інстанції не враховано наявність заборгованості позивача перед відповідачем та відповідно право Гарантованого покупця на зменшення рівня розрахунків, оскільки станом на 01.10.2025 позивач має перед відповідачем заборгованість у розмірі 10 853,87 грн за послугу з відшкодування частки відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця;
- розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат у жодному разі не може розглядатись як обґрунтований, оскільки суперечить висновкам ОП КГС ВС у справі № 910/4439/23;
- стягнення витрат на правничу допомогу у справі №910/11591/25 в розмірі 25 000,00 грн є не тільки не обґрунтованим, а й не відповідає принципам розумності та справедливості;
- має місце очевидне завищення наведеної представником Позивача в заяві кількості часу витраченого на правничу допомогу, аналізу законодавства та судової практики, спілкування з замовником, підготовку позовної заяви, часу на складання документів інших документів та, як наслідок, необґрунтованість їх вартості;
- позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу, відтак заявлена до стягнення сума фактично і не може вважатись витратами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/11591/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 05.01.2026 відмовив Державному підприємству "Гарантований покупець" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/11591/25. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/11591/25 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору в розмірі 49 118, 63 грн за подання апеляційної скарги.
Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 03.03.2026.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/11591/25 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою суду від 31.03.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/11591/25 та призначено до розгляду на 21.04.2026.
У зв`язку із перебуванням судді Руденко М.А. у період з 15.04.2026 по 28.04.2026 у довготривалому відрядженні, а також у відпустці з 29.04.2026 по 01.05.2026, з урахуванням щільності графіка призначених судових засідань та відсутності в межах установлених процесуальним законом строків вільних дат для призначення розгляду справи, з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду справи, на підставі службової записки головуючої судді розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/11591/25.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/11591/25 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.
Ухвалою суду від 20.04.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/11591/25.

Правові позиції учасників справи

05.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог відповідача, просив рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27 листопада 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" та Державним підприємством "Енергоринок" укладений договір № 11702/01, згідно з яким позивач зобов`язався продавати, а Державне підприємство "Енергоринок" купувати електроенергію, вироблену позивачем, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.
30 червня 2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго", Державним підприємством "Гарантований покупець" та Державним підприємством "Енергоринок" було укладено додаткову угоду № 102/01 до договору, що є невід`ємною його частиною, згідно з якою сторони замінили слова "Державне підприємство "Енергоринок" на "Державне підприємство "Гарантований покупець", привели договір у відповідність до типового договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом між ним та відповідачем.
Додатковою угодою № 964/01/20 від 31 березня 2020 р. сторони у справі внесли зміни в указаний договір.
За умовами вищевказаного договору з урахуванням додаткової угоди до нього позивач як виробник за "зеленим" тарифом зобов`язався продавати, а відповідач купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену ним за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у т.ч. Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП № 641 від 26 квітня 2019 р. (далі - Порядок) або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП № 2804 від 13 грудня 2019 р.
Згідно п. 3.1. договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупця адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Згідно п. 3.3. договору в редакції додаткової угоди № 964/01/20 до договору оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів купівлі-продажу електричної енергії від 28 лютого 2022 р., від 31 березня 2022 р., від 30 квітня 2022 р., від 31 травня 2022 р., від 30 червня 2022 р., від 31 липня 2022 р., від 31 серпня 2022 р., від 30 вересня 2022 р., від 31 жовтня 2022 р., від 30 листопада 2022 р.,від 31 грудня 2022 р., актом коригування до акту купівлі-продажу електроенергії за липень 2022 р. від 16 травня 2024 р., за серпень 2022 від 17 травня 2024 р., за вересень 2022 р. від 30 квітня 2024 р., позивачем передано відповідачу електричну енергію за "зеленим" тарифом за договором на суму 5 087 370,45 грн.
З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що відповідачем сплачено електричну енергію за спірний період за договором у розмірі 3 084 950,70 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив про порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної остаточної оплати виробленої протягом лютого-грудня 2022 років електроенергії, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача 2 002 419,75 грн боргу, 557 524,47 грн інфляційних втрат та 168 885,84 грн три проценти річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
За змістом частин другої та третьої ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на включених до складу балансуючої групи гарантованого покупця об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу, обсяг якої не перевищує обсяг електричної енергії, який може бути відпущений відповідним об`єктом електроенергетики або чергою його будівництва (пусковим комплексом) у кожному розрахунковому періоді (годині), згідно із встановленою потужністю електрогенеруючого обладнання, зазначеною в ліцензії на виробництво електричної енергії. При цьому в кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики або черзі його будівництва (пусковому комплексі) з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.
Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.
Купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено "зелений" тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується Регулятором.
Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії "зеленого" тарифу.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов спірного договору позивачем згенеровано та відпущено, а гарантованим покупцем прийнято електричну енергію за період лютого-грудня 2022 на загальну суму 5 087 370,45 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії та актами коригування до актів купівлі-продажу електроенергії.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порядок і строки розрахунків за договорами купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом регулюються Порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641.
Відповідно до п. 10.1 Порядку (в редакції до 26.01.2024) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. 
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Відповідно до п. 10.2 Порядку з урахуванням положень глав 7 та 8 цього Порядку гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.
У п. 10.3 Порядку вказано, що після отримання від гарантованого покупця на електронну адресу акта купівлі-продажу продавець надає у триденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу гарантованому покупцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони. Гарантований покупець у п`ятиденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу підписує їх зі своєї сторони та надсилає продавцю один примірник поштою.
У п. 10.4 Порядку зазначено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. 
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.04.2023 у справі № 910/15867/21, Верховний Суд у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 вказав, що з огляду на положення статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії", статті 530 Цивільного кодексу України, пункту 10.4 Порядку № 641, умови спірного договору, грошове зобов`язання відповідача за розрахунком вартості придбаної у позивача електричної енергії за заявлені у позові періоди мало бути виконано після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів із дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Слід зазначити, що у пункті 2.5 Договору міститься відсильна норма, відповідно до якої вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку № 641.
Водночас, колегія суддів враховує, що постановою ПКРЕКП № 178 від 24.01.2024 Порядок № 641 був викладений у повій редакції.
Зокрема, згідно з пунктом 11.4 Порядку № 641 Гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Відповідно до приписів ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Тобто, під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишався чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.
Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №№ 1117 від 9 вересня 2022 р. (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 12 вересня 2022 р.), 1190 від 20 вересня 2022 р. (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 21 вересня 2022 р.), 473 від 14 березня 2023 р. (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 15 березня 2023 р.), 896 від 8 травня 2024 р. (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 10 травня 2024 р.), 946 від 15 травня 2024 р. (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 16 травня 2024 р.), 2146 від 18 грудня 2024 р. (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 20 грудня 2024 р.), затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачу, зокрема, протягом лютого-грудня 2022 років.
А тому, згідно приписів Порядку № 641, розрахунки мали відбуватись наступним чином: за електричну енергію, поставлену протягом лютого-червня 2022 року - у строк до 15 вересня 2022 р., липня 2022 року - до 26 вересня 2022 р., серпня 2022 року - до 20 березня 2023 р., вересня-листопада 2022 року - до 21 травня 2024 р., грудня 2022 року - до 15 травня 2024 р.
Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на накази Міністерства енергетики України № 140 та № 206, якими встановлено розмір розрахунків за поставлену електроенергію, з наступних підстав.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, надаючи правову оцінку змісту вказаних Наказів дійшов до висновку, що:
- накази № 140 і № 206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно із положенням Порядку № 641.
- накази не звільняють ДП "Гарантований покупець" від обов`язку щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар. Відтак, вказані вище накази не є підставою для гарантованого покупця не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.
У вказаній вище постанові об`єднана палата зазначила, що висновки господарських судів попередніх інстанцій в частині наявності у відповідача обов`язку з повного виконання грошового зобов`язання - оплати у розмірі 100 % вартості за поставлену електричну енергію за "зеленим" тарифом у період дії воєнного стану та Наказів № 140 та № 206 є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи та приписам Наказів № 140 та № 206.
Більше того, Міністерство енергетики наказом №136 від 01.04.2024 скасувало дію Наказу №206, яким встановлювались для ДП "Гарантований покупець" мінімальні відсотки виплат виробникам електроенергії з ВДЕ (відновлювальні джерела електроенергії) вартості отриманої електроенергії.
А тому суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача стосовно не застосування норм наказів Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022, які встановлювали особливий порядок розрахунків під час воєнного стану.
Стосовно посилань відповідача на те, що станом на станом на 01.10.2025 позивач має перед відповідачем заборгованість у розмірі 10 853,87 грн, що є підставою для зменшення суми заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.
Так, постановою НКРЕКП від 03.04.2024 № 652, абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення». 
Водночас, дані положення не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами.
Колегія суддів враховує посилання відповідача на пункт 5 постанови НКРЕКП від 24 січня 2024 року № 178 "Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", якою на відповідача покладено обов`язок забезпечити виконання положень глави 16 Порядку № 641 у частині врегулювання відносин щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, які виникли в період з 8 вересня 2022 року по 26 січня 2024 року.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з вимогами погасити заборгованість за актами приймання передачі послуги з відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи на вказану вище суму.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що норма абзацу 3 підпункту 12 пункту 1 Постанови № 332, якою відповідачу надано право зменшити рівень розрахунків із продавцем електричної енергії за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, може бути застосована у позапроцесуальному порядку, зокрема, шляхом укладення відповідного правочину, в результаті якого відбулося б зарахування зустрічних однорідних вимог й у позивача відпали б підстави позову у відповідній частині.
Так само, у разі наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, останнє не було позбавлено права й можливості заявити відповідні вимоги в межах цієї справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак, таким процесуальним правом відповідач не скористався. 
А тому, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для зменшення або зміни розміру заявлених у цій справі позовних вимог у частині спірної суми основного боргу.
Схожі висновки підтримав Верховний Суд у постановах від 23.09.2025 у справі № 910/7880/24, від 07.10.2025 у справі № 910/12271/24.
Доводи відповідача, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем згідно алгоритму розрахунків, який встановлений п. 11.4. Порядку № 461, за спірні розрахункові періоди не виникли, оскільки на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК «Укренерго» в якості оплати послуги, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Колегія суддів відзначає, що правовідносини, які виникають за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, та правовідносини, які виникають за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, незважаючи І на їхню пов`язаність, є самостійним зобов`язаннями, з самостійними предметами та суб`єктами.
Ні Договір, ні Порядок № 641 не містять умов та правил, які визначали б стан виконання гарантованим покупцем обов`язків за Договором в залежності від виконання приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» обов`язків за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.
Крім того, як умовами Договору, які погоджені сторонами в добровільному порядку та є обов`язковими для виконання, так і положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зміни строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару через зміну обставин, зокрема через те, що відповідач не має можливості забезпечити повну оплату електричної енергії за «зеленим» тарифом, оскільки на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК «Укренерго» в якості оплати послуги.
Колегія суддів зауважує на тому, положення чинного законодавства (ст. 617 ЦК України) визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не надають боржнику право у випадку наявності відповідних підстав відстрочити виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, а відтак при визначенні строку оплати слід виходити саме з погоджених сторонами у Договорі умов.
З цих підстав, оскільки сума основного боргу відповідача за поставлену електроенергію (з урахуванням часткових проплат) складає 2 002 419,75 грн, вона підтверджена належними доказами, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача даної суми заборгованості.
Окрім заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за спірним договором.
Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 557 524,47 грн за загальний період нарахування із 16.09.2022 по 15.09.2025 вірно вказав на його арифметичну вірність.
Колегія суддів у питанні нарахування інфляційних втрат врахувала висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постановах від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 23.09.2021 у справі №924/2/21, в яких зазначено, що при визначені величини приросту індексу споживчих цін розрахунок такого індексу має заокруглюватися до десяткового числа після коми, та встановила, що здійснені розрахунки інфляційних втрат таким висновкам не суперечать.
При цьому, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок 3 % річних за загальний період з 16.09.2022 по 15.09.2025 та дійшов до вірного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у цій частині та обґрунтовано задовольнив вимоги в частині стягнення з відповідача 168 868,70 грн.
Посилання апелянта на те, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат до 01.05.2024 є неправомірним та суперечить висновкам Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.04.2023 у справі № 910/4439/23 колегія суддів відхиляє, оскільки у даній справі об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідних висновків щодо неможливості нарахування 3 % річних та інфляційних втрат до 01.05.2024 не робила.
В той же час, об`єднана палата у справі № 910/4439/23 виснувала, що наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" № 206, як і попередній наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" № 140 ніяким чином не обмежує право позивача як виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641.
Також, додатковим рішенням від 10.12.2025 Господарський суд міста Києва стягнув з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу. 
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). 
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
На підтвердження понесених судових витрат позивач надав укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕСУРЕКОЕНЕРГО» та Адвокатом Мариною Олександрівною Коваленко договір про надання професійної правничої допомоги від 01 липня 2025, відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати послуги з професійної правничої допомоги, зокрема, здійснення захисту прав та інтересів Клієнта, представництво прав та інтересів Клієнта, інші види правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. 
Згідно з пунктом 3.1. вказаного договору розмір оплати за надання правничої допомоги, передбаченої п. 1.1 цього Договору, встановлюється у додаткових угодах до нього відповідно до виду правничої допомоги та об`єму послуг у кожному окремому випадку. 
Додатковою угодою № 1 від 01 липня 2025 року до договору сторони погодили, що Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати професійну правничу допомоги щодо стягнення з державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРСЕКОЕНЕРГО» заборгованості за договором від 27 листопада 2015 № 11702/01, укладеним між ними, за період: 2022 рік, а також 3 відсотка річних від простроченої суми та інфляційні втрати за несвоєчасне виконаного грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 від 01 липня 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 01.07.2025 вартість послуг з підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, супроводження та представництво інтересів Клієнта в суді I інстанції складає 70 000,00 грн 00 коп.
Актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 04 грудня 2025 року адвокатом надано наступні послуги:
- дослідження актуальної судової практики, пошук правових позицій Верховного Суду щодо стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії, укладеними між державним підприємством «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» та виробниками електричної енергії з відновлювальних джерел; 
- формування правової позиції на підставі аналізу норм права, що підлягають застосуванню у подібних правовідносинах, зокрема щодо стягнення заборгованості за період, що припав на початок введення в країні воєнного стану; 
- збір доказів на підтвердження позиції, здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат; 
- підготовка та подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви про стягнення з державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРСЕКОЕНЕРГО» заборгованості за договором від 27.11.2015 № 11702/01 за період лютий- грудень 2022 року в розмірі 2 728 830,09 грн, з яких: 2 002 419,75 грн. - сума основного боргу, 168 885,84 грн - 3 % річних та 557 524,47 грн - інфляційних втрат; 
- ознайомлення 29.10.2025 з матеріалами справи № 910/11591/25; 
- аналіз відзиву на позовну заяву, підготовка та подання до суду відповіді на відзив; 
- підготовка та участь в судових засіданнях у справі № 910/11591/25 в Господарському суді м. Києва, що відбулись 21.10.2025, 18.11.2025, 03.12.2025; 
- підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення суду у справі 910/11591/25.
Заперечення відповідача щодо безпідставно наведених в акті витрат на правничу допомогу, а саме аналізу судової практики та розробки правової позиції, ознайомлення за матеріалами справи, оскільки такі послуги не є видом адвокатської діяльності та відповідно не може бути предметом правової допомоги, колегія суддів відхиляє, так як у вказаному вище акті наведено перелік дій, які вчинялись адвокатом позивача під час надання останньому правової допомоги.
В акті не визначено вартість окремо наданої послуги, переліченої вище, оскільки у пункті 2 додаткової угоди № 1 від 01 липня 2025 року до договору адвокатом та позивачем визначено фіксовану вартість гонорару за надання правничої допомоги у суді першої інстанції - 70 000,00 грн 00 коп, що включає у себе вартість послуг з підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, супроводження та представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 статті 1 названого вище Закону).
Цей Закон визначає гонорар формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (стаття 30).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України".
Стосовно доводів відповідача, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності та не є співмірним із обсягом наданих послуг, часом витраченим на виконання відповідних робіт, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Як зауважила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд у справі № 905/1795/18, у справі № 922/2685/19, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Крім того Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд першої інстанції, оцінюючи фактичні витрати з урахуванням всіх аспектів і складності справи, дійшов до вірного висновку, що витрати на правничу допомогу, які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача у розмірі 70 000,00 грн, не є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (підготовка матеріалів та написання позовної заяви, відповіді на відзив, ознайомлення з матеріалами справи, участі адвоката в трьох судових засіданнях), витраченим часом на їх надання, та не відповідає критерію розумної необхідності.
При цьому, в контексті підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує, що позивач в акті приймання-передачі наданих послуг навів послугу з підготовки заяви про ухвалення додаткового рішення, витрати на яку згідно правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 02.02.2024 у справі № № 910/9714/22 відшкодуванню не підлягають.
А тому, з огляду на предмет та підстави позовних вимог, оцінюючи фактичні витрати з урахуванням всіх аспектів і складності справи, керуючись принципом розумності судових витрат, з урахуванням усіх встановлених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність покладення на відповідача 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі апелянт не обґрунтував неспівмірності заявлених до стягнення із нього витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн, не навів доказів необґрунтованості визначеного судом розміру витрат та не зазначив, який розмір витрат на професійну правничу допомогу у даному випадку є співмірним із заявленим позовом, складністю справи та обсягом виконаних робіт.
Також, у суді апеляційної інстанції позивачем 09.02.2026 подано заяву, в якій останній просив стягнути з відповідача 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесену суді апеляційної інстанції.
На підтвердження доказів на понесення вказаних витрат позивачем надано акт від 09 лютого 2026 року, в якому наведені наступні послуги:
- вивчення та аналіз рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2025 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11591/25;
- розгляд та оцінка на предмет обґрунтованості апеляційної скарги ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11591/25; 
- підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11591/25; 
- підготовка до участі та участь в судових засіданнях в Північному апеляційному господарському суді; 
- підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Заперечення відповідача стосовно того, що позивачем не надано жодного доказу, що розмір вказаних витрат відповідає умовам договору про надання правничої допомоги, колегія суддів відхиляє, оскільки в п. 2 Додаткової угоди № 1 сторони погодили фіксований розмір гонорару адвоката за надання послуг в апеляційній інстанції - 40 000,00 грн, що включає у себе вартість послуг з підготовки процесуальних документів, супроводження та представництва інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції.
При цьому доводи відповідача про відсутність доказів оплати відповідних витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів також відхиляє, оскільки за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Досліджуючи заперечення відповідача в контексті зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В питанні розподілу витрат на правничу допомогу суд враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Колегія суддів, оцінивши поданий до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, встановила, що викладена у ньому правова позиція не відрізняється від доводів, які були викладені у позові та відповіді на відзив, поданого у суді першої інстанції.
Колегія суддів враховує, позиція представника позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору, оскільки цей ж адвокат надавав правову допомогу як у першій, так і у апеляційній інстанції, тому, відповідно, був обізнаний з усіма деталями, що випливають із даної справи.
При цьому, в контексті підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує, що позивач в акті приймання-передачі наданих послуг навів послугу з підготовки заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, витрати на яку згідно правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 02.02.2024 у справі № № 910/9714/22 відшкодуванню не підлягають.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Отже, дослідивши клопотання стягнення витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правничу (правову) допомогу у сумі 40 000,00 грн не відповідає критерію обґрунтованості, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер.
А тому, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу відповідних витрат, керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи приписи частини 4 статті 126 та частини 5 статті 129 ГПК України, з огляду на обсяг виконаних робіт та те, що правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору, враховуючи критерій розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів дійшла до висновку, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, в сумі 25 000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11591/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11591/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11591/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені за подачу апеляційної скарги, покласти на апелянта.
4. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсекоенерго" (04116, м. Київ, вул. Старо-Київська, 10, літ. Х, каб. 104/2, код 36953011) 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали справи № 910/11591/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 30.04.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна