УХВАЛА

01 липня 2026 року 
м. Київ

справа №990/265/26
адміністративне провадження №П/990/265/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоус О.В., Блажівської Н.Є., Васильєвої І.А., Олендера І.Я., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Представництво ЄС, про усунення бездіяльності та вчинення дій, відшодування шкоди, - 
у с т а н о в и в :
29 червня 2026 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Представництво ЄС, в якій позивач просить:
- «зобов`язати Верховну Раду України усунути бездіяльність, вжити дії щодо усунення проявів дискримінації жінок у сесійній залі парламенту та заборонити всім державним службовцям вживати мобінг і психотропні речовин» у колективі Верховної Ради України;
- зобов`язати відповідача дати оцінку діям державного службовця ОСОБА_2 , який на робочому місці у ВРУ 10 червня 2026 року умисно здійснив наругу над жінками, в т.ч. ЗСУ;
- стягнути з Верховної Ради України на користь інваліда війни 1гр. шкоду у розмірі зарплати депутата;
- зобов`язати депутатів Верховної Ради України виконувати ст. 2 Конвенції ООН, а саме: "вживати відповідних законодавчих та інших заходів, включаючи санкції там, де це необхідно, що забороняють будь-яку дискримінацію щодо жінок; вживати всіх відповідних заходів, включаючи законодавчі, щодо зміни або скасування чинних законів, постанов, звичаїв і практики, що являють собою дискримінацію щодо жінок";
- викликати до суду та допитати депутатів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за події 10 червня 2026 року, долучити Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи CM/Rec(2019)1 «Запобігання та боротьба з сексизмом».
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Желтобрюх І.Л. - головуючий суддя, судді: Білоус О.В., Блажівська Н.Є., Васильєва І.А., Олендер І.Я.
Аналізуючи зміст позовної заяви та перевіряючи її на предмет прийнятності, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах. 
За змістом частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України передбачені статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України.
Статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема частиною першою цієї статті, встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 
1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 
2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 
3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 
4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат;
5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Зазначена норма міститься у Першому параграфі Глави 11 КАС України, який має назву «Розгляд окремих категорій складних справ», а, отже, справи, підсудні КАС ВС як суду першої інстанції, перелік яких наведено у статті 266 КАС України, належать до категорії складних справ.
Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, судом встановлено таке. 
Частиною п`ятою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заяві зазначаються:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;
4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;
10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;
11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
З тексту позовної заяви вбачається, що предметом позову є: 1) протиправна бездіяльність Верховної ради України; 2) заявлено кілька вимог зобов`язального характеру; 3) заявлено вимоги щодо відшкодування шкоди.
Разом з тим, з`ясувати, у чому полягає протиправна бездіяльність ВРУ, який саме законодавчо встановлений обов`язок відповідач мав виконати, але протиправно не виконує, і як це порушує права, свободи чи інтереси позивача, - з тексту позовної заяви не вбачається. Так само не визначено правові та фактичні підстави в частині вимог зобов`язального характеру. Позовна заява не містить правових підстав, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, не зазначено доказів, що підтверджували б відповідні обставини. Щодо регресивної вимоги не визначені ані факт, ані вид (майнова чи немайнова) заподіяної позивачеві шкоди, ані підстави її заявлення до відповідача, відсутній також обґрунтований її розрахунок з відповідними підтвердженнями. Не надано також власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Отже, позовна заява не відповідає вимогам пунктам 3, 5, 9, 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Позов заявлено до Верховної Ради України, у той час як незгоду позивач заявляє з публічними діями особисто спікера парламенту, що мали місце 10.06.2026. 
Кожен орган державної влади діє виключно на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, визначений законом. А, отже, позивачу необхідно конкретизувати, у чому полягає порушення саме відповідачем його прав, свобод чи інтересів, та зазначити, які саме рішення, дії чи бездіяльність Верховної Ради України оскаржуються, а також чітко сформулювати вимоги саме до відповідача щодо способу їх поновлення з наведенням відповідних правових та фактичних підстав, а також доказів, якими це підтверджується.
До того ж, у позовній заяві як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, зазначено Представництво ЄС, проте, зі змісту позову Суд не вбачає за можливе встановити, яким чином рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки вищевказаної третьої особи, що, відповідно до статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для її залучення.
Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з частиною другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Враховуючи вищезазначене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням строку для усунення вказаних недоліків.
З приводу клопотання про надання правової допомоги в оформлені позовної заяви суд зазначає наступне. Правова конструкція частин третьої, четвертої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає складання позову шляхом заповнення бланку, наданого судом, та допомогу службовцем апарату в оформлені позову. 
Наведені норми Кодексу адміністративного судочинства України дають підстави вважати, що право на отримання допомоги від службовця апарату адміністративного суду в оформленні позовної заяви реалізовується лише шляхом отримання роз`яснень щодо відповідності позовної заяви положенням статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті дотримання її форми, а не щодо її змісту, правового обґрунтування та суті спору.
Суд не може і не має права формулювати зміст і обсяг позовних вимог замість позивача, самостійно підбирати правові підстави заявленого позову, визначати відповідачів, до яких позивач має і заявляє до суду вимоги, оскільки це є прямим порушенням фундаментальних принципів судочинства: диспозитивності (сторони самі вирішують, які вимоги заявляти), змагальності й рівності сторін (суд має бути незалежним та неупередженим арбітром, а не адвокатом позивача).
Як неодноразово вказував Верховний Суд у своїх ухвалах, передбачена у частині четвертій цієї статті можливість надання службовцем апарату адміністративного суду допомоги в оформленні позовної заяви на прохання позивача не може тлумачитися як самостійне формування вимог чи виправлення судом недоліків вже поданої позовної заяви і приведення її у відповідність із вимогами Кодексу адміністративного судочинства України , тим більше, в умовах, коли незрозумілим є намір (позиція) позивача щодо змісту позовних вимог та їх правове та фактичне обґрунтування. Відповідна допомога може бути надана лише в технічному та методологічному контексті.
Схожі за змістом висновки, відповідно до яких право, передбачене частиною четвертою статті 160 КАС України, можна реалізувати на етапі складання тексту позовної заяви, а не після її направлення до суду першої інстанції, викладені Верховним Судом в ухвалах від 19 грудня 2022 року у справі №990/165/22, від 01 вересня 2021 року у справі №9901/314/21 (залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року) і від 11 листопада 2021 року у справі №9901/367/21, від 01 липня 2021 року у справі №9901/223/21.
В контексті вимог частин першої, другої, п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України ОСОБА_1 дотримана письмова форма позовної заяви, а отже, відсутні обставини, які передбачають надання позивачу допомоги в оформленні позовної заяви. 
Також Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях роз`яснював, що у тому разі, якщо заявники не мають спеціальних знань у сфері права, для належного й ефективного судового захисту своїх прав, держава гарантує надання відповідних правових послуг за кошти Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел для соціально незахищених верств населення. 
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Підстави та порядок реалізації цього права на надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги, визначені Законом України від 2 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу».
Отже, на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги і для реалізації своїх прав позивач може звернутися по правову допомогу до відповідного територіального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Керуючись статтями 19, 22, 160, 161, 169, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Представництво ЄС, про усунення бездіяльності та вчинення дій, відшодування шкоди залишити без руху.
Встановити позивачеві строк для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх
Судді О.В. Білоус 
Н.Є. Блажівська
І.А. Васильєва
І.Я. Олендер