Справа № 536/842/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого судді - ОСОБА_1 
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 
прокурора - ОСОБА_3 
обвинуваченого – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Кременчуці матеріали кримінального провадження № 12026170540000041 від 09.02.2026 року які надійшли з Кременчуцької окружної прокуратури з обвинувальним актом за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.11.2000 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ст. 17, ч. 3, ст. 140, ч. 2 ст. 140, ст. 44, ст. 42, ст. 46-1 КК України до 2 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 
- 21.05.2001 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч. 3 ст. 140, ст. 44, ст. 43, ст. 14 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 14.04.2002 року з Кременчуцької виховної колонії Полтавської обл. на підставі ст. 53 КК України умовно-достроково на 10 місяців 21 день;
- 26.09.2005 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч. 1, ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 01 місяця позбавлення волі. Звільнений 22.09.2007 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 6 місяців 27 днів;
- 08.11.2011 року вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України до двох років шести місяців позбавлення, на підставі ст. 75 К України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік шість місяців; 
- 27.11.2014 року Апеляційним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 296 КК України на два роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано 1 рік позбавлення волі за вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 08.11.2011 за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років шести місяців позбавлення, на підставі ст. 75 К України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік шість місяців, остаточно засуджений до трьох років позбавлення волі, строк рахувати з 27.11.2014 року. Звільнений 24.11.2017 із КВК (№69) по відбуттю терміну покарання;
- 23.09.2021 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 17.05.2023 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області ч. 1 ст. 310, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

ВСТАНОВИВ:

05.02.2026 близько 16 год. ОСОБА_4 , перебував на території власного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де на території подвір`я помітив мобільний телефон Google Pixel 7 Pro, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 12 GB RAM 128 GB ROM Hazel, належний ОСОБА_5 . 
Внаслідок чого, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Закону України від 24.02.2022 №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався на підставі нормативно- правових актів, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його незаконними діями ніхто не спостерігає та на території домоволодіння нікого немає, сторонні особи поруч відсутні, шляхом вільного доступу, перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домоволодіння, підняв мобільний телефон Google Pixel 7 Pro, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 12 GB RAM 128 GB ROM Hazel, та поклав його до кишені куртки, при цьому будучи обізнаним, що вказаний телефон належний ОСОБА_5 , який випав з її кишені, про що остання повідомила ОСОБА_4 та вживала заходи щодо його пошуку.
Отже, ОСОБА_4 вчинив крадіжку мобільного телефону Google Pixel 7 Pro, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 12 GB RAM 128 GB ROM Hazel, вартість якого, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/117- 26/2882-ТВ від 11.02.2026 складає 6443 грн 70 коп., спричинивши майнової шкоди ОСОБА_5 на зазначену суму. У подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши зміст ч. 3 ст. 349 КПК України та оскільки проти такого розгляду сторони кримінального провадження не заперечували, суд вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Від потерпілої ОСОБА_5 надійшла заява про проведення судового розгляду без її участі.
Аналізуючи пояснення обвинуваченого, суд вважає, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Так, обвинувачений давав чіткі та послідовні пояснення стосовно обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказуючи на спосіб його вчинення. Надані обвинуваченим пояснення повністю узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами справи.
Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд доходить висновку, що оскільки ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, то його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Відповідно до Довідки КНМП «Кременчуцька міська лікарня планового лікування» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 01-16/257 від 12.02.2026 року ОСОБА_4 на обліку у лікаря -психіатра та у лікаря- нарколога не перебуває.
Згідно характеристики з Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради № 279 від 12.02.2026 року, щодо ОСОБА_4 за місцем проживання скарг та нарікань не надходило.
Перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . На військову службу до лав ЗСУ під час мобілізації не призивався. 
У вказаному кримінальному провадженні, судом визнаються обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема:
- щире каяття, яке полягає у визнанні у суді та під час досудового слідства, обставин відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення. Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки; 
- активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виразилось у встановленні обставин відповідно до ст. 91 КПК України та розгляду провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК;
- добровільне відшкодування ним заподіяної шкоди.
Обтяжуюче покарання обставина обвинуваченого – рецидив злочину.
Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. 
При обранні міри покарання, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, потерпіла підтвердила, добровільне відшкодування ним завданої шкоди у розмірі 18000 гривень, надавши відповідну розписку та заяву. 
З урахуванням вищевикладеного, встановлених обставин, особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Водночас, суд зважає, що обвинувачений щиро розкаявся, засуджує свою протиправну поведінку, тому вважає за можливе виправлення особи без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити покарання із застосуванням ст. ст. 75-76 КК України
Таке покарання на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.
Статтею 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів.
Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні загалом витрати на залучення експертів під час досудового розслідування становлять 2674,20 грн., що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.
Ч. 2 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
Враховуючи вказане, суд доходить висновку, що із ОСОБА_4 слід стягнути підтверджені витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні щодо його обвинувачення у розмірі 2674,20 гривень.
Долю речових доказів вирішити у порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368, 370, 374 КПК України, ст.ст. 50, 65, 75, 76, ч. 4 ст. 185 КК України, суд, 

УХВАЛИВ :

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати на користь держави пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні у сумі 2674,20 гривень.
Речові докази:
-журнал купівлі товару – залишити за належністю ОСОБА_6 ;
-оптичний диск DVD+R, марки «НР» з маркуванням «Відео експеримент» до кримінального провадження – залишити в матеріалах кримінального провадження;
-коробку від мобільного телефону Google Pixel 7 Pro та чеку купівлі TR-202528 – залишити за належністю ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Судове рішення не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя                     ОСОБА_1