ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/4214/26
провадження № 1-кп/753/1486/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді    ОСОБА_1 
секретаря      ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12026100020000233 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, м. Ліда, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора      ОСОБА_4 
потерпілого      ОСОБА_5 
захисника      ОСОБА_6  
обвинуваченого      ОСОБА_3 

У С Т А Н О В И В :
17.12.2025 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебував за місцем тимчасового проживання у хостелі, що за адресою: АДРЕСА_2 , де перебував ОСОБА_5 .
Між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті, та останні вийшли з хостелу на загальний коридор поверху.
В подальшому, ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання у вигляді спричинення тілесних ушкоджень наніс один удар своєю рукою в область лівої сторони обличчя, внаслідок якого потерпілий впав та втратив свідомість.
Надалі, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії наніс руками ще кілька ударів в область лівої сторони обличчя ОСОБА_10 , чим спричинив останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: синці (без опису морфології) лівої половини обличчя; перелом верхньої щелепи зліва; переломи коронок 33, 41, 42, 43, 44 зубів.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав у повному обсязі та суду показав, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин викладених у обвинувальному акті.
Також обвинувачений підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам, при досудовому розслідуванні кримінального провадження до нього недозволених методів проведення розслідування не застосовувалося.
Обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Водночас обвинувачений не визнав заявлений потерпілим цивільний позов.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_11 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України суд визнає визнання вини.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України - відсутні.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, однак до кримінальної відповідальності пртягується не вперше, вчинив умисне кримінальне правопорушення, свою вину визнав у повному обсязі, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується, без постійного місця проживання, не працює, не вжив жодних заходів для допомоги у лікуванні потерпілого під час такого лікування, а також не відшкодував витрати на лікування після цього, та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_12 слід призначити у виді обмеження волі, однак у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.
Враховуючи відношення обвинуваченого до вчиненого, невжиття жодних заходів до відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, зміст виступу в останньому слові, при якому обвинувачений турбувався лише про мінімізацію його витрат по цивільному позову, суд не вбачає можливості для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України чи призначення більш м"якшого покарання ніж обмеження волі, а призначення покарання обвинувачений повинен відбувати реально і лише таке покарання буде необхідним і достантім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме вимогам ст.50,65 КК України.

Щодо щирого каяття то суд не вбачає такого у діях обвинуваченого та констатує, що воно не підтверджується реальними діями останнього. 

Цивільний позов зявлений потерпілим  ОСОБА_5 відповідно до ст.ст.127-130 КПК України слід звдовольнити частково та стягнути із  ОСОБА_3 на користь потерпілого  ОСОБА_5 документально підтверджену матеріальну шкоду в розмірі 143 400 гривень (140 400 грн. - витрати на майбутнє лікування згідно із планом, 3000 грн. - витрати на лікування та медичні дослідження) та моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, що буде відповідати стандартам розумності та справедливості. В решті позову слід відмовити.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 65,66,67 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України,-
У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту прибуття до установи відбування покарання.
До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов"яння, зобов"язавши останнього з"являтися до слідчого, прокурора суду за першою вимогою та повідомляти прокурора про зміну місця свого проживання.
Цивільний позов потерпілого  ОСОБА_5  задовольнити частково.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого  ОСОБА_5  матеріальну шкоду у розмірі 143 400 гривень та моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. В решті позову відмовити.
Речові докази - копію медичної документації на ім"я ОСОБА_5 та оптичні диски із СКТ- знімком і рентгенографією (постанова слідчого від 20.02.2026 року) - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: