ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1922/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня №1" Виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", м. Павлоград, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості 

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська клінічна лікарня №1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в загальному розмірі 136 863,70 грн.
Ціна позову складається з наступних сум:
- основний борг у розмірі 127 910,00 грн.,
- штраф у розмірі 8 953,70 грн.
Ухвалою від 13.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
17.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій надав уточнену позовну заяву та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 64 від 29.07.2024 у розмірі 70 910,00 грн., за договором № 149 від 20.12.2024 у розмірі 57 000,00 грн.
Ухвалою від 21.04.2026 прийнято позовну заяву в редакції уточнених позовних вимог до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.
Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).
Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.
Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Враховуючи викладене, зважаючи на перебування судді Назаренко Н.Г. з 24.06.2026 по 26.06.2026 у відпустці, 29.06.2026 здійснено розгляд справи по суті в межах розумного строку.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів №64 від 29.07.2024 та № 149 від 29.07.2024 в частині своєчасного відпуску пального за талонами.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
Згідно положень ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Так, згідно даних підсистеми ЄСІТС “Електронний суд”, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тенегія" має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 20.02.2024 16:26.
Згідно довідки про доставку електронного листа, ухвалу від 21.04.2026 було доставлено до електронного кабінету відповідача 21.04.2026 (а.с.69).
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено. 
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України). 
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами. 

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних із встановленням факту недопоставки відповідачем палива за скетч-картками за договорами №64 від 29.07.2024 та № 149 від 29.07.2024.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як убачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (далі – продавець) та Комунальним некомерційним підприємством "Київська міська клінічна лікарня №1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі – покупець) було укладено договір № 64 від 29.07.2024 (далі – Договір 1), згідно п. 1.1. якого продавець зобов`язується у 2024 році поставити покупцю Бензин А-95, дизельне паливо в талонах, згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1), а також організувати та забезпечувати безперебійну заправку автотранспорту ПОКУПЦЯ в роздріб безпосередньо на власних АЗС на АЗС партнерів на території України, відповідно до ціни зазначеної у Договорі, а ПОКУПЕЦЬ – прийняти й оплатити такий товар. (Класифікація за ДК 021:2015: 0913 0000-9 - Нафта і дистиляти).
Відпуск товару здійснюється продавцем за талонами, згідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1442. (п. 1.2. договору 1).
Згідно п. 3.1. договору 1, ціна цього договору становить 57 000,00 грн., у т.ч. ПДВ- 9 500,00 грн.
Розрахунки проводяться шляхом сплати покупцем грошових коштів в розмірі вартості фактично поставлених талонів, вказаних в в акті приймання-передачі та видатковій протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі та видаткової накладної. (п. 3.3. договору 1).
Відповідно до п. 5.1. договору 1, передача товару здійснюється покупцю цілодобово по талонах постачальника, що є документом обов`язкової звітності і підставою для відвантаження товару з АЗС, що обслуговують талони постачальника. Талон повинен бути в належному стані та не містити будь-яких позначень, печаток, штампів, крім тих, що нанесені постачальником, у випадку порушення цієї вимоги, а також у разі пошкодження талона, якщо не можна прочитати штрих-код та номер під ним, постачальник має право товар не відпускати.
Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31.12.2024, а у випадку, якщо покупець до закінчення дії договору не отримав товар (талони) у повному обсязі, строк дії договору автоматично продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1. договору 1).
Позивач вказує, що згідно із специфікацією (дод. № 1 до договору 1) відповідач повинен був поставити бензину А-95 у кількості 2000 л. за ціною 57,00 грн. на суму 114 000,00 грн. (з ПДВ) та дизельного палива у кількості 1000 л. за ціною 52,00 грн. на суму 52 000 грн. (з ПДВ), загальна сума без ПДВ – 138 3333,33 грн., а загальна сума з ПДВ – 166 000,00 грн.
Оплату позивач здійснив згідно з платіжною інструкцією № 5016 від 29.07.2024 на суму 166 000,00 грн. 
Відповідач згідно з видатковою накладною № 0001/0001747 від 29.07.2024 року передав позивачу талони/картки.
Позивач вказує, що можливість використання отриманих талонів (отоварення пального на АЗС) в подальшому заблокована відповідачем, у зв`язку з чим позивач не отримав дизельне пальне за договором 1 на суму 50 960,00 грн (980 літрів) та бензину А-95 на суму 19 950,00 грн (350 літрів).

Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (продавець) та Комунальним некомерційним підприємством "Київська міська клінічна лікарня №1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (покупець) було укладено договір № 149 від 20.12.2024 (далі – Договір 2), згідно п. 1.1. якого продавець зобов`язується у 2024 році поставити покупцю Бензин А-95, дизельне паливо в талонах, згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1), а також організувати та забезпечувати безперебійну заправку автотранспорту ПОКУПЦЯ в роздріб безпосередньо на власних АЗС на АЗС партнерів на території України, відповідно до ціни зазначеної у Договорі, а ПОКУПЕЦЬ – прийняти й оплатити такий товар. (Класифікація за ДК 021:2015: 0913 0000-9 - Нафта і дистиляти).
Відпуск товару здійснюється продавцем за талонами, згідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1442. (п. 1.2. договору 2).
Згідно п. 3.1. договору 2, ціна цього договору становить 57 000,00 грн., у т.ч. ПДВ- 9 500,00 грн.
Розрахунки проводяться шляхом сплати покупцем грошових коштів в розмірі вартості фактично поставлених талонів, вказаних в в акті приймання-передачі та видатковій протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі та видаткової накладної. (п. 3.3. договору 2).
Відповідно до п. 5.1. договору 2, передача товару здійснюється покупцю цілодобово по талонах постачальника, що є документом обов`язкової звітності і підставою для відвантаження товару з АЗС, що обслуговують талони постачальника. Талон повинен бути в належному стані та не містити будь-яких позначень, печаток, штампів, крім тих, що нанесені постачальником, у випадку порушення цієї вимоги, а також у разі пошкодження талона, якщо не можна прочитати штрих-код та номер під ним, постачальник має право товар не відпускати.
Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31.12.2024, а у випадку, якщо покупець до закінчення дії договору не отримав товар (талони) у повному обсязі, строк дії договору автоматично продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1. договору 2).
Позивач вказує, що згідно із специфікацією (дод. № 1 до Договору 2) відповідач повинен був поставити бензину А-95 у кількості 1000 л. за ціною 57,00 грн. на суму 47 500,00 грн. (без ПДВ), ПДВ – 9500,00 грн., загальна сума з ПДВ – 57 000,00 грн.
Позивач сплатив вартість пального згідно з платіжною інструкцією № 5716 від 20.12.2024 57 000,00 грн за 1000 літрів бензину А-95.
Відповідач згідно з видатковою накладною № 0001/0002948 від 20.12.2024 року передав позивачу талони/картки.
Однак, позивач пальне не отримав в розмірі 1000 літрів бензину А-95 на суму 57 000,00 грн.
Позивач звертався до відповідача з претензією №061/01-520/01 від 03.02.2026, в якій вимагав повернути грошові кошти в розмірі 127 910,00 грн або забезпечити без перебійний відпуск пального за талонами.
Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, відпуск пального за талонами не забезпечив, кошти не повернув.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду. 

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк .
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Доказів поставки товару за договором поставки № Б02/05 від 02.05.2024 в обумовлений сторонами строк Товариство з обмеженою відповідальністю "Тенегія" до суду не надало.
Стаття 693 Цивільного кодексу України регулює питання "попередньої оплати" товару, з якої вбачається, що "попередньою оплатою" визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.
Відповідно до частин другої та третьої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки, законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №922/2131/19, від 27.11.2019 у справі №924/277/19, від 20.02.2019 у справі № 912/2275/17, від 30.07.2019 у справі № 904/4899/18.
Доказів повернення попередньої оплати за договором № 64 від 29.07.2024 в розмірі 70 910,00 грн. та за договором № 149 від 20.12.2024 в розмірі 57 000,00 грн. матеріали справи не містять.
Враховуючи вказане, суд задовольняє позов зі стягненням з відповідача попередньої оплати за договором № 64 від 29.07.2024 в розмірі 70 910,00 грн. та за договором № 149 від 20.12.2024 в розмірі 57 000,00 грн., всього на суму 127 910 ,00 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до приписів п.п. 2,4,5 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Суд зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, будучи обізнаним про наявність в суді справи, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (а.с.69), не надав суду жодних заперечень, пояснень у справі або доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в позові.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня №1" Виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення заборгованості – задовольнити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.Соборна, б. 99, код ЄДРПОУ 44604267) на користь Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня №1" Виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (02091, місто Київ, вулиця Харківське шосе, будинок 121, код ЄДРПОУ 01981738) попередню оплату за договором № 64 від 29.07.2024 в розмірі 70 910,00 грн. та за договором № 149 від 20.12.2024 в розмірі 57 000,00 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 29.06.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко